Galilejští Židé.
Dvanáct a dvě ženy.
Řekli mi, že ve vaší skupině mají být čtyři ženy.
Jste následovníci Ježíše Nazorejského?
-Kdo se ptá? -Mám tu zásilku...
pro Ondřeje a Šimona, syny Jonášovy.
-Neodpověděl jsi mu na otázku. -Co je v té truhle?
Jsem posel, ne odesilatel. Dostal jsem jen pokyn k doručení.
Kdo z vás je Ondřej, ať jde sem.
Já!
Pověz, kdo tě poslal, a třeba ti to řeknem.
Pomalu.
Tak zase na viděnou, hoši.
Já už teď nejsem Šimon.
Ten, kdo to poslal, má zastaralé informace.
A neví, že Ráma zemřela.
Proč uvedl tvé jméno jako první?
Jsem starší bratr.
Třeba znal Ondřeje líp.
Může to být od Křtitele?
Mrtví neposílají balíky.
Jo, to dává smysl.
Tak co tu máme?
Jen za prodej té truhly máme jídlo na celý týden.
Něco takového by si Jan nemohl dovolit.
Vzpomínáte, jak nám někdo před odchodem do Samaří nechal váček zlata?
Taky vzpomínám na pytel mrtvých vran od toho nespokojence z Tel Doru.
Lidi posílají prosby o uzdravení a znamení pro svá města.
-Třeba někdo, kdo potřebuje pomoc. -Kdo si chce od Ježíše koupit zázrak.
Dostali jsme dar z vděčnosti od Fatíji, vůdkyně Nabatejských po nasycení davů.
Proč je Ondřejovo jméno první?
Třeba je to vzteklé zvíře, co nás má napadnout a zabít.
Co?
Jasně.
-Nic necítím. -Tak to otevři.
Zete.
To je od Jany.
"Za neustávající učení i obdivuhodné skutky Ježíše z Nazaretu."
Abychom to rychle prodali, musíme to rozdělit.
-Jedné osobě by to trvalo moc dlouho. -No tak to rozděl.
Jako já? Teď hned? Jo.
Stříbrné nože na vaření.
Zete?
Někoho bych na to měl.
Páni, hedvábí z Orientu.
Ne, to asi není dobrý nápad.
Ale ty znáš jeho hodnotu, Matouši. Víš, jak dostat dobrou cenu.
Dohodli jsme se, že peníze spravuje Jidáš.
Ano. Co dostaneš, to mi přineseš.
Věříme ti, Matouši. Bez výhrad.
No tak.
Lapis lazuli.
-Ametyst, karneol, jaspis... -Má to cenu?
Větší než rubíny.
Tohle se prodá dobře. To vám můžu slíbit.
Marie, dívej.
Velký Jakube, půjdeš s Támar a Marií na trh.
Ať je tam nikdo neobtěžuje.
A už zůstaly jen mince.
A samotná truhla.
Tu prodáš ty, Natanaeli.
Já jdu s tebou.
A ty mince?
Jidáši, vezmi mince a strč je do váčku.
-Na co čekáte? Běžte. -Dobře.
Ať za ty dary od Jany utržíte balík.
Běžte na trh.
Ty, Gedero, patříš k saduceům a trváš na tom, že není žádné vzkříšení mrtvých.
Svatý zákon Adonaiův o životě po smrti nehovoří.
Je to tam, v Písních Davidových.
David není Tóra.
Podle "Laně za ranních červánků..."
-"Bože můj, Bože můj, proč jsi mě opustil?" -Ano. Ano.
Ale potom dál, u konce...
"Všichni tuční země budou jíst a skloní se
před jeho tváří; pokleknou před ním všichni, kdo sestupují v prach..."
-Tenhle styl argumentace mě unavuje. -A pak tady, v Proroku Danielovi.
"Tu mnozí z těch, kdo spí v prachu země, procitnou;
jedni pro život věčný, druzí k hanbě a věčné potupě!"
Nechápu, jak tohle může někdo vyvracet.
Metaforický jazyk.
Jde o národní znovuzrození Izraele a prach symbolizuje pohany.
"Procitnutí" pak odkazuje k příchodu Mesiáše,
kdy Židé milující Boží zákon povstanou z duchovního spánku,
zatímco ty, co Mesiáše odmítnou, čeká pohana a věčná hrůza.
Rabi Gedero, jak bys tedy vyložil slova "věčný život"?
Neměnný zákon Boží je věčný.
Život zasvěcený studiu Tóry se soustředí na záležitosti věčné důležitosti.
To je Chajej Olam.
Jak ale saducejské odmítnutí života po smrti
vede k věrnějšímu dodržování Tóry v praktických otázkách?
Praktičnost je náš základní program.
Rád bych upozornil na slova Páté knihy Tóry.
"Proto zachovávej příkazy, ustanovení a nařízení,
která ti dnes přikazuji, a plň je."
Boží vůle je naplňovat Jeho přikázání zde, dnes,
ne ve vymyšleném příštím světě, ale v tomto.
Doslovný výklad Proroka Daniela ze strany farizeů
je nebezpečný a zavádějící.
Jestli veškerá vaše práce směřuje k odměně po smrti,
jste slepí k realitě, kterou právě teď prožíváte.
Jak bys odpověděl na obvinění, že bohatství a sociální postavení saduceů
až příliš vyhovuje vašemu výkladu?
Vaše třída má v tomto životě pohodlí.
Proč by se obávala o ten další?
Obyčejní Židé mají život natolik složitý,
že doufají v lepší život po vzkříšení, aby se měli k čemu upnout.
A ty, rabi Zebediáši, se zříkáš každodenního hodování v sanhedrinu?
Gedero, máš řešit jeho výklad, ne postavení.
Pokrytci!
Oba tvrdíte, že mé postavení má na můj výklad nějaký vliv.
Oba nemáme nedostatek.
Ale téma zůstává, i když by ses mu rád vyhnul.
Jani, prosím, přeber to.
Rabi Gedero...
-Jusife. -Bratře.
Co tady děláš?
Tudy. Pojď, jen dál.
Viděl jsem tvé jméno na prezenčním listu a myslel jsem si, že je to omyl.
No, já vlastně taky.
Konečně jsi využil abbovo bohatství a kontakty.
Nikdy bych tomu nevěřil.
No, je to tu.
Ale svou rodinu jsi mohl využít už před lety.
K čemu? Neznal jsem nic než studium.
Musel jsem nejdřív sloužit našemu lidu.
Když ponechám stranou svoji závist, tvůj abba byl asi naštvaný.
Ano, ale jeho nedávný příspěvek naznačuje, že se přes to přenesl.
Dnes to tam vskutku vřelo.
Mají ti saduceové rozumné názory?
Jediné, s čím jsem souhlasil, bylo,
že byste do diskuse neměli vnášet osobní majetky.
Ať výklad stojí na hodnotách myšlenek.
Na peníze jsme citliví, že, Jusife?
Abychom se dostali na svá místa, využili jsme všechny prostředky.
Ty jsi využil byrokratických nástrojů, já svého abbu.
-Proč má metoda vypadá hůř? -Co na tom, hlavně, že jsme oba tady.
Zůstává jen otázka, co se svými novými pozicemi podnikneme.
Dobrý postřeh.
I když jsem si myslel, že vím, co tu budu dělat,
najednou si nejsem jistý.
Co se změnilo?
Provedu tě tady.
Do soumraku dojdeme do Svatého města.
Pokud udržíme stále tempo, že?
Plánujeme postavit tábor na stejném místě jako na Svátek stánků?
Není svátek. A tábor by přilákal pozornost.
-Lidi už po něm jdou. -A co tedy?
Hostinec?
Stejný problém.
Všude spousta očí a dokumentů, záznamy o cizincích.
Po Janině daru máme dost na hostinec.
Možná i na víc. Rozdělíme se a vyhneme se podezření.
Můžeme mu dát převlek a používat falešná jména?
Falešná jména? A porušit osmé přikázání?
Deváté.
Má pravdu, Jane. Lhaní je deváté.
Na pořadí nezáleží. Lhaní je lhaní.
Zete, máš v Jeruzalémě bratra.
-Ano, Jišaje. -Když jsem ho viděl naposledy, neměl domov.
To se mohlo změnit. Určitě ano.
Ale pochybuji, že se do jeho příbytku vejdeme.
No a nemá třeba někdo bohatého strýčka v Horním městě?
Jidáš říká, že máme na ubytování peníze,
stačí jen vymyslet, jak utajit rabiho totožnost.
A skrýt jeho přítomnost před Jeruzalémem.
Co se spojit s Nikodémem?
Neznáš jeho srdce ani jeho úmysly.
Mluvila jsem s ním. Měl otevřené srdce.
Dobré ráno.
-Šalom. -Dobré ráno.
-Šalom.
-Mistře, kde chceš zůstat přes noc? -U svého přítele Lazara.
-Bydlí v Betánii. -Správně.
Proto dnes nejdeme přímo do Jeruzaléma, ale zůstaneme u Lazara a jeho sester.
Moc se těším na imu.
Takže rychle na cestu, ne?
Jak můžu pomoct?
Stát!
Židovští občané.
Všichni zůstaňte v klidu.
Odhoďte zbraně i zavazadla. Teď ponesete naše.
Cože?
Podle římského práva může voják přinutit Žida, aby mu nesl věci.
Kamkoliv?
Existuje právní omezení. Maximálně jedna míle, víc ne.
Mistře, to je ponižující.
Poslechneme je. Ale důstojně.
Jaké to asi je,
chodit celý den bez kovu, co vám táhne hlavu k zemi?
Snad ti bude slušet.
Ty taky.
-Vezmu to. -Nejsem z cukru, Matouši.
-Unesu to. -Marie, prosím.
Vezmu to.
Dělejte, krysy!
Krysičky, co nosí přilbičky.
-Mistře, nech mě to nést. Neměl bys... -Ne, ne.
Pro mě je nepatřičná stejně jako pro vás.
-Oba víme, že to není pravda. -Díky za tvou starost, Jidáši.
Za ty měsíce od posledního setkání v Kafarnau... kam ses posunul znalostmi a zaměřením?
Kromě toho, že ses rozhodl využít rodinného bohatství?
-Můžeš toho už nechat? -Fajn.
Ale už nejsi ten ovlivnitelný Jusif, kterého jsem znal v Galileji.
Co bojoval se svým talitem.
Jsem teď odevzdanější, kritičtější a všímavější, Š'mueli.
Kdo jsou ti muži, které jsme míjeli u vchodu?
Říkals, že jsi všímavější.
Myslím při uctívání.
Dobrá, tak jsi všímavý.
Zjistíme teď, jaký máš pozorovací talent.
Já vím, co dělá písař.
Nazýváme je též právníky, mají vysoké pravomoci
ohledně svatého zákona Mojžíšova.
Vykladači a arbitři Boží smlouvy s Izraelem.
Nejsou oblečení tak hezky jako většina právníků, co znám.
Je to neplacená pozice.
Mají druhou práci, aby to, co dělají tady, mohli dělat zdarma.
Ale proč pracovat bez úhrady?
V naději, že tu najdeš přízeň někoho vlivného
a pozici, až se nějaká objeví.
-"Jakýmikoliv prostředky." -Přesně tak.
A co oni?
Ametystové a topazové prsteny, oblíbené v Řecku.
Modré aténské pokrývky hlavy.
Helenizovaní Židé, návštěva z Dekapole?
Helenizovaní ano, ale žádná návštěva.
Herodiáni.
No jistě.
Příznivci krále-správce Heroda Antipy a potažmo i Říma.
Doufají, že si zajistí větší politický vliv pro sebe na úkor zbytku Izraele.
Morálně velmi zbloudilí, sobečtí.
-Zéloti je nesnáší. -Nás nesnáší taky.
-Pravda. A každý, kdo není zélota. -I oni.
Peot. Dnes už je skoro nevidíš.
Doslova a do písmene:
"Nestříhej si dokola skráně své hlavy a nekaz si skráně své brady."
Uctívači domu Šamajova?
Třeba si právě teď stěžují na Hilelovy žáky.
Ale obě skupiny dodržují Tóru stejně.
Jen Šamaj je doslovnější, zatímco Hilel se zaměřuje na širší zásady.
Poslední spor?
Jestli můžeš říct nevěstě na její svatební den,
že je krásná, i když to není pravda.
Tipuji, že Šamaj říká "ne", protože by to byla lež.
Správně, a Hilel tvrdí, že nevěsta je na svůj svatební den vždy krásná.
Hluboký příběh o Bohu a jeho lidu.
Pozor, komu to tady říkáš.
Mám tě vážně rád, Jusife.
Nelžeš, když říkáš, že jsi všímavý. Kritický.
Š'mueli?
Děje se něco?
Děje?
Po celé dějiny lidé nazývají svou éru "érou zmatků".
"Těžkými časy."
Naše není jiná, řekl bych.
Upřímně říkám, že tě tu rád vidím.
Vedeš si dobře.
Díky, rabi.
Prosím vás!
Pozor, všichni, prosím.
Chci vás o něco požádat.
Opravdu mě to ponižuje.
Hodně.
Hlavně mě příšerně vytáčí, že to udělali i jemu.
Dělal jsem to mockrát.
Příště to nebude o nic jednodušší.
Komu z vás patří tohle?
Nedokázal jsem si představit takovouhle chvíli.
Řekl, ať poslechneme.
Tak poslechneme.
Bolestivá ironie části jeho učení.
Víte, co říkají svatí mužové, kteří provádí obřízku?
-Co? -Co?
"Ten plat je na houby, ale můžem si nechat suvenýr."
Decane, tahle cedule je milník.
Vsadím se,
že za celý život jste nebyli vděčnější za dodržení římského zákona.
Víme, že to pro vás všechny byla čest.
Tady stůjte!
Řekl jsem "stát"!
Váš cíl je ta základna o míli dál, ano?
Ano. Ale máme povolenou jen jednu míli.
Ze zákona.
Ale ten nezakazuje, aby vám občané pomohli po zbytek cesty z vlastní vůle.
Pojďte, přátelé.
-Ale... -Jestli někdo něco řekne...
nabídli jsme se sami.
Rabi, co to děláme?
Proč pomáháme těm Římanům?
Jidáši.
Kde jsme se poznali?
Při kázání na vrchu Korazim.
Ano.
Kdykoliv máš potíže, vzpomeň si na mé poselství.
Možná nám vraťte helmy, aby nebyli na základně zmatení.
Když chcete.
Kdo tě donutí ke službě na jednu míli...
Jdi s ním dvě.
Nepřináší mi radost vracet vaše vzpomínky k nepříjemnému incidentu...
ale máme teď nový pohled na věc, musíme se k tomu vrátit.
Všichni stále truchlíme, když vzpomeneme, jak si guvernér Pilát Pontský
zcela barbarsky přivlastnil prostředky
z chrámového pokladu na stavbu akvaduktu
pro zásobování Jeruzaléma.
A co hůř, dál truchlíme...
pro životy těch, kdo se statečně vzepřeli této provokaci...
a byli rozdrceni...
rozsekáni, vykucháni...
a nabodnuti na kůly, aby odstrašili všechny další,
aby se už nikdo nevzpíral Pilátovým plánům pro toto město
ani prostředkům, kterými je ten muž uskutečňuje.
Gedero, ubližuješ nám, když oživuješ tento zavrženíhodný čin.
Ještě jsme se z něj neuzdravili.
Bylo by nezodpovědné nevidět, jak je tohle katastrofální krveprolití
dnes poučné.
Poučné?
Dostaly se k nám totiž důvěryhodné zprávy,
že ta událost nebyla problém jenom pro nás, ale i pro Piláta.
Ten usmrkaný chlapec není schopen žádné lítosti.
Ne, když jde o jeho práci.
Císař Tiberius se zhrozil nad Pilátovou krádeží z chrámu,
i podle římských norem neospravedlnitelnou,
i nad neuvěřitelnou brutalitou, s níž Pilát potlačil naši reakci.
Kam tím směřuješ?
A i když je to...
neuvěřitelné...
my teď chceme totéž, co Pilát.
-On se asi zbláznil? -Nemám tušení, o čem to mluví.
Mír.
Pilát chce mír.
Nebo spíš císař ho chce.
Císař Tiberius Caesar Augustus nemá rád Piláta Pontského.
Přesně tak. Pilátova pozice coby správce Judeje je ohrožena.
Pokáral ho a varoval, když poslal vojska na zabíjení Galilejských,
kteří obětovali v našich chrámech,
a pak, po tom masakru kvůli akvaduktu, ho varoval.
Byl tehdy příliš mladý a postavení mu stouplo do hlavy, ale teď už si oficiálně dává pozor.
Tak něco udělejme, ať se ho můžeme zbavit.
-Jo. -Krátkozraké, Zebediáši. Jako vždycky.
Navrhuji včas využít jeho složité situace.
Postarat se o věci, které odkládáme.
Například?
No, tak o tom přece rozhodne tento správní orgán a jeho ctěné výbory.
Můžeme Pilátovi předhodit...
revolučního vůdce, který připravuje půdu pro převrat, za, řekněme...
odstranění římských votivních štítů z paláce.
Nemá moc rád úplatkářství.
Jakou má ale jinou možnost?
Jusife, nic neříkej.
-Mám tu židli i svůj hlas. To je absurdní. -Poslouchej, já ti rozumím. Pojď sem.
Jsou věci, kterých chceš dosáhnout, ale jsi tu nový.
Nikdo tě nezná. Oni tě překřičí.
Tak kde mám začít?
Zvol si bitvu.
Čeho chceš dosáhnout?
Je jedno, jaký máš cíl,
klíčem je získat výbor stejně zaměřených lidí.
-K čemu jsou výbory? -Řeší řadu židovských zájmů.
Výbor rituální čistoty a obětní kontroly.
Velmi praktické.
Desátky a finance a také zákony o jídle,
vzdělávání a práci, dohled nad šabaty a slavnostmi.
-Přijde na to. -Chtěl jsem něco změnit.
-To nejdřív říkal každý. -A co se stane pak?
Snažím se ti pomoct.
Jusife, jsi z prominentní podnikatelské rodiny.
a přesto sis vybral práci mezi prostými lidmi v Galileji,
kde pro intelektuály jako ty není místo.
Ale potom ses rozhodl slevit z mladické, zapálené pózy.
-Nebyla to póza. -No tak idealismus.
-Ty ses rozhodl vyrůst. -Neurážej mě.
Věříš Hilelovým výkladům kvůli kontaktu s Nikodémem?
Na tebe měl čas s Nikodémem snad opačný efekt?
Žádný z těch výborů pro mě není zajímavý.
Jsou i krátkodobé úkoly.
Je tu Výbor pro renovaci Chrámu,
liturgickou reformu, zúrodnění Beršeby a jižní hranice.
-Beršeby? Části Edómu, ano? -Ano.
Všichni chceme celou izraelskou zemi, jak slíbil Bůh,
ale tihle lidé se zejména zaměřili na pasáž z období Soudců,
která popisuje hranice Izraele od severu k jihu jako "Od Danu až k Beršebě".
Chtějí ji zpátky a obnovit hranice.
Není nic únavnějšího ani zbytečnějšího.
Ale je.
Záchrana davidiánských artefaktů pro národní archiv,
výzkum autorství Knihy Jób.
Teoretizování o pozdně babylónských exilových proroctvích.
Historická přesnost knih Júdit a Tobit.
Počkej. Něco o babylónských proroctvích?
Jo, moc akademické.
No, zpracování proroctví z časů Nabukadnezara II.,
která se možná naplnila v průběhu vlády Antiocha Epifana
a která se teprve naplní.
Beru.
Vážně?
Najednou jsi si moc jistý.
Jsem.
Půjdeme tě představit.
-Tak, Ježíši. -Ano?
Když jsi nám navrhl další míli, jsou vlastně tři...
včetně těch dvou, co musíme ujít zpět pro naše věci.
Je zázrak, že jsou pořád tady.
Je to tak.
Jsem na vás moc hrdý.
Vím, jak těžké to pro vás bylo.
Ale vedli jste si dobře.
A teď do Betánie.
Rabi?
Jidáši, jak je ti?
Jsem už vysílený.
Nejsem zvyklý na život na cestě, být kazatelem.
Ano?
Chce to čas.
A taky jsem unavený.
Už tam skoro jsme.
Máme ji před sebou.
-Byl jsi v Betánii? -Ano.
Vlastně se tě chci zeptat.
Když budeš trávit čas s imou,
no, víš, mohl bych navštívit svého starého společníka.
-Starého? -Bývalého společníka.
On mě vzal do učení, když otec zemřel.
To bude důležitá osoba.
Není důležitější než ty, rabi. Omlouvám se.
To nic, Jidáši. Chápu to.
Určitě běž za ním.
Ale počkej s tím po večeři, jo?
Jo, jo.
Teď vydrž.
Ježíši!
Tys přišel!
Asi jsme na správném místě.
Konečně! Pojďte, pojďte. Všichni tudy.
Ahoj, Marie.
Tolik přátel.
Jen pár.
Nádhera.
-Nevadí to? -Ne, je to skvělé.
-Jo? -Těším se, až vás všechny poznám.
Tři, čtyři, pět, šest...
Adonaii na nebesích.
A proč se má nejdražší Marta skrývá v domě?
Můj pane.
Ach, rabi. Omluv, prosím, stav tohoto domu.
-Já... -V pořádku.
Co má tohle znamenat?
Vtrhneš si sem neohlášený se všemi těmi lidmi?
Vyděsíš naši Martu?
Lazare, jen jdeme kolem a napadlo nás, že...
A myslel sis, že je to hospoda? Víš, kolik já mám práce?
To je drzost.
Chtěli jsme tu přespat, ale asi jsem se spletl.
Naletěl nám.
-Jak se máš? -Moc rád tě vidím, příteli.
Taky tě rád vidím.
-Kdybyste se viděli. -Musím je varovat.
Ježíši, co ti můžu dát? Vodu, olivy, víno?
Něco mnohem lepšího.
Něco mnohem lepšího?
-Typický imin hošík. -Vždyť mě znáš.
Šla do lesa na bobule.
-Sama? -Nabízel jsem se.
Opravdu ano. Ale víš, jaká je.
Ano. Není možné ji udržet.
Ale upřímně, je jediná v téhle domácnosti, kdo ví, které bobule nejsou jedovaté
a kde najít ty nejchutnější.
Má v tom spoustu praxe.
-Lazare, běž pro ni. -Proč já? Je tu Marie.
V pořádku. Klid. Do soumraku se vrátí.
-Tak si hezky sedneme, ne? -Ano, jistě.
Máte za sebou příšerně dlouhou cestu. Prosím.
-No tak pojďte. -Ano.
Díky.
Tudy.
Zebediáši.
Tohle je Jusif, syn Arnánův.
Ano. Nedávno jmenovaný, já vím. Blahopřeji.
Díky, rabi.
Zaujalo mě, když se zničehonic na seznamu objevilo i tvé jméno.
-No, neřekl bych... -Pojďme k věci.
-Kdes sehnal peníze, abys dostal židli? -Zebediáši!
Má rodina vlastní v Jeruzalémě významnou stavební firmu.
Mít pozemky je jedna věc, ale stavaři?
Jak vulgární.
Jusife!
To byl předseda Výboru pro naplňování proroctví.
Co je na stavbách vulgárního?
Nové budovy jsou prý zkáza estetiky města.
Gedero. Ta dnešní řeč o Pilátovi byla úžasná.
Takže mě podpoříš?
Domluvme si oběd s mým kolegou Janim.
-Tohle je Jusif, syn Arnánův... -Já Arnána znám.
Stavěli mi dům.
Který rabi podpořil tvou přihlášku?
Annáš, syn Šétův.
Kolega saducej.
Proč podpořil člena ze strany protivníků, se ptát nebudu.
Odpověď už znám.
Všichni jsme synové Izraele, i když se neshodneme na detailech.
Až příště uvidíš starého přítele svého abby Annáše, vyřiď,
že mě zajímají boudy jeho syna.
Nakoupili na Olivové hoře tržní stánky
dřív, než byly v nabídce k prodeji.
Chci vědět, kdo je jeho kontakt.
Mohl bych Kaifášovi zazpívat píseň o Annášově zeťovi,
o jistém nešťastném bití otroků.
Bude vědět, o čem mluvím, tím si buď jistý.
Chceš, abych mu vyhrožoval?
Tudy, Jusife. Musíme se ještě setkat s tolika lidmi.
Gedero, sejdeme se na obědě.
Pojďme radši jíst. Jsem vysílený.
-Já už taky. -Tak tudy.
Zajímavé.
Koně to milují.
Jak se daří tvým vinicím?
V poslední době je mimořádné sucho, ale držíme se.
Jaká je sazba pro zalévače a střihače?
Proč? Sháníš práci?
Pro tebe nedělám, tím si buď jistý.
Jako pro tesaře.
-Neblázni. -Jo.
-Denár? -Ano.
-Jsem zklamaný. Myslel jsem, že jsi chytřejší. -Jsem štědrý muž.
To ano.
Připomíná mi to jeden příběh.
Je všechno v pořádku, Marto?
Ano. Jen...
V pořádku. Povídej.
Ona... Prosím, pokračuj.
Dobře.
Království nebes je podobné hospodáři,
který časně zrána vyšel najmout dělníky na svou vinici.
Smluvil s dělníky denár na den
a poslal je na vinici.
Teď to zní jednoduše.
Když znovu vyšel, o deváté hodině,
spatřil jiné, jak stojí nečinně na trhu,
a řekl jim: "Jděte i vy na vinici,
a dám vám, co bude spravedlivé."
Oni šli.
Díky.
Vyšel opět kolem poledne i kolem třetí hodiny odpoledne a učinil stejně.
Vyšel kolem páté odpoledne, našel jiné, jak tam stojí, a řekl jim:
"Proč tu stojíte celý den nečinně?"
Řekli mu: "Nikdo nás nenajal."
Řekl jim: "Jděte i vy na mou vinici."
Když nastal večer, řekl pán vinice svému správci:
"Zavolej dělníky a vyplať jim mzdu, a to od posledních k prvním."
Přišli ti, kteří byli najati okolo páté, a každý dostal denár.
Když přišli ti první,
myslili, že dostanou víc, ale i oni dostali po denáru.
Vzali si ho, ale reptali proti hospodáři:
"Tihle poslední dělali jedinou hodinu,
a tys jim dal stejně jako nám, kteří jsme nesli tíhu dne a vedro!"
On však jednomu z nich odpověděl: "Příteli, nekřivdím ti!"
"Nesmluvil jsi se mnou denár za den?"
"Vezmi si, co ti patří, a jdi."
"Chci i tomu poslednímu dát jako tobě."
"Nemám právo udělat si se svým majetkem, co chci?"
"Anebo závidíš, že já jsem dobrý?"
Tak budou poslední první a první poslední.
Počkej. Moment.
Ti, co pracovali hodinu, dostali celý denár?
To je dvanáctkrát víc, než si zasloužili.
Přijde mi, že se ten majitel vinice pořádně ošidil.
-Je království nebes nespravedlivé? -Já to chápu.
-Díky. -Jsem rád, že jsem poslední.
Pozemskýma očima to asi vypadá nespravedlivě.
Ale nemluvím o království tohoto světa.
Tohle je v nebi.
Jsou to jiné počty.
Lidé se neměří tím, co si zasluhují.
Díky. To vypadá lahodně.
Bylo by to lepší, kdybych to nemusela dělat sama.
-Lepší? -Ano, lepší.
Vhodnější pro někoho tvojí důležitosti.
Asi sis nevšiml, že mě sestra nechala sloužit samotnou.
Cos přišel, neudělala nic, čím by ti posloužila.
Vůbec si nevšímala toho, co dělám, abych vás zaopatřila,
a určitě si ani nevšimne, jak moc dělám za ni.
Změní se to, jen když jí řekneš, aby mi s tím pomohla.
Marto, Marto, prosím, sedni si ke mně.
Jak bych mohla? Obsloužila jsem jenom půlku hostů.
Můžeme to probrat později.
Omlouvám se.
Vím, ale chci, aby to ostatní slyšeli.
Není třeba se za cokoliv stydět.
Udělala jsi skvělou věc.
Děláš si starosti a trápíš se mnoha věcmi.
A není to zbytečně.
Pohostinnost bude vždy důležitá, děkuji za to, cos udělala.
Zasloužíš si to. I víc.
Tvé úmysly jsou ušlechtilé,
ale jen jedna věc je skutečně potřebná.
Nejlepší způsob, jak mi sloužit, je poslouchat pozorně má slova.
To je nejpřednější.
To si tvá sestra zvolila.
Je to dobrý díl,
jenž jí nebude odňat.
Odňat?
To jídlo, co podáváš...
Je úžasné,
ale pomine jako tento svět.
Má slova nikdy nepominou.
Marie se rozhodla hodovat na věcech s věčnou hodnotou.
Slyšte jasně, co vám říkám. Já Martu nekárám.
Služba druhým je krásná.
Konat je dobré.
Děláš, co si myslíš, že se od tebe čeká.
A tvé činy jsou cenné.
A Marie ti asi mohla pomoct.
Ale poslouchej.
Nechci, aby ses rozptylovala, když můžeš být se mnou a přáteli,
které jsem přivedl.
Nabízím vám něco mnohem lepšího.
Sedět u mých nohou, pozorně poslouchat má slova
a hltat je jako jídlo, mnohem výživnější než to skutečné.
Rozhodně tím nechci plýtvat Martiným úžasným jídlem.
Takže jestli jste se všichni poučili, poděkujme jí a jezme.
Marto, výborně.
Díky.
-Výborně, Marto. -Marto, výborně.
Božské.
Takové slovo, a od tebe?
Božské bych rád.
Přinesu zbytek, Ondřeji.
Pomůžu ti, Lazare.
Co je ta výrazná chuť v chlebu?
Dala jsem do těsta trochu máty a taky citrónu.
-Geniální. -Tak jo. Kdo ještě nemá?
Teď jsi jeden měl.
Ne. Nejdřív sem. Nejdřív sem.
Byl to malinký kousek. Jen kousek.
Servu se o něj na smrt.
Omlouvám se.
Všichni měli větší kus než já.
Celý den jsem tlačil káru a cítím, že...
Já jsem tlačil káru.
Synu!
Imo.
Vážně jsi tady.
Ty jsi vážně tady.
Ano, ale...
je tu vážný problém.
-Proč? Co se stalo? -Nevím, co mám dělat.
Mohlo by to pokazit večer.
Ono jim...
Ono jim už došlo víno.
-Tak co budeme dělat? -Tak to nemám tušení.
Rabi?
-Nerad tě vyrušuji. -Vůbec ne.
Říkal jsi po večeři.
-Můžu teď? -Ano. Prosím, pozdravuj přítele.
Rád tě zase vidím, ženo.
-Šalom. Šalom. -Šalom. Šalom.
-Zdá se, že tu máte večírek. -To určitě ano, ale...
-nechoďme ještě dovnitř. -Dobře.
-Pojď se mnou ke studni. -Ke studni?
-Potřebuješ umýt vlasy. -Vážně?
Podle mě jsou dost dobré.
No a užíváš si nový domov v Betánii?
Není to domov, ale oba víme,
že se nikdo z nás nemůže vrátit do Nazaretu.
-Stýská se ti? -Nazaret je jen město.
A po tom, jak se k tobě chovali...
Ale je tam abbův hrob.
Mé myšlenky přebývají v zemi živých, ne mrtvých.
Stará se o tebe Lazar dobře?
Až moc.
Kdyby bylo po jeho, sedím celý den uvnitř
schovaná před sluncem a Marta mě obskakuje jako královnu ze Sáby.
Musela jsem se vzepřít a trvat na tom, že přispěju
sběrem semen a bobulí.
Slyšel jsem.
-Imo... -Ale kuš. Nic to není.
-Pořád se ti zacuchávají vlasy jako dřív. -A ty jsi v rozčesávání pořád razantní.
Ty silné ruce máš po mně, nezapomeň.
Když si nebudeš olizovat palec, abys mi otřela tvář, tak to zvládnu.
Není co.
Máš štěstí.
Připomíná mi to lepší časy.
Nebyly vždy lepší. Byli jsme chudí.
Někdy večer jsme se s otcem museli rozhodnout,
kdo z nás se nají.
Já vím.
Bylo důležité poznat nejistotu chudoby.
Mí následovníci...
jsou chudí v jiném ohledu.
Ve svém chápání, poslouchání, ve víře.
Strádají, bohužel.
Až tak?
Žádají pozemské věci,
prestižní postavení po mé pravici a levici ve slávě.
Urazí se, když ukazuji pokoru a podrobení se silám tohoto světa,
místo abych, já nevím, proměnil římské vojáky v solné sloupy.
Jsou to jen lidé. Cos čekal?
Jsem taky člověk.
Zlato, měnila jsem ti plenky, když byly promočené.
Věř, že tohle vím.
Co mě trápí, je ten...
ano, velice lidský pocit...
že tomuhle nikdo nerozumí.
Oni za to prostě nemůžou.
Prostě toho nejsou schopni.
Promlouvám slova svého nebeského Otce
a náboženští vůdci to označí za rouhání a jdou proti mně.
Někteří si prostě celkově volí špatnou cestu.
Mí následovníci tvrdí, že souhlasí,
ale potom jednají způsobem,
ze kterého je patrné, že nevstřebali nic z toho, co jsem řekl.
Co bude třeba, aby porozuměli?
Synu?
Trpká.
Co?
Odpověď na trpkou otázku je trpká.
Mluvíš v podobenstvích.
Ano, občas.
Vzpomínáš, když tě tvůj otec učil řezat rybinový spoj?
On to nedělal přes vyprávění příběhu.
On si dal ruce na tvé,
sevřel ti prsty kolem nástroje a vedl tě.
Cypřiš, dub, platan.
Ty poslechnou ruku mistra.
Ale lidská srdce...
to je něco jiného.
No, za pokus to stojí.
Mluvit zpříma.
Nedávno jsem to zkusil.
Řekl jsem jim přesně, co se má stát. Ani si toho nevšimli.
Lidská touha vyhnout se nepříjemným zprávám
je občas připraví o sluch.
Ano.
Ty na něco přijdeš.
Tak pojď, jdeme dovnitř.
-Chci vidět, jak se má Šimon. -Tak pro začátek má nové jméno.
Opravdu?
Jako byl z Avrama Abrahám?
Tak nějak.
-Pořád ten starý trik? -Hádes a Styx!
Jak ses sem dostal?
Klíč byl pořád pod fenyklem.
Víš, když vyhodíš zaměstnance, nejlepší metoda
je vyměnit zámky a najít nový úkryt.
Já tě nevyhodil. Tys odešel. Nečekal jsem tě tu.
Tobě to nevyšlo?
Jen procházíme Betánií.
-Tak buď jako doma. -Jo, pardon...
Měl jsem zaklepat.
Kde jsi vlastně teď doma?
My kočujeme. Táboříme.
Tvůj rabi nemá žádnou základnu?
Myslím, že Kafarnaum.
Jestli je domov místo, kde se k někomu nastěhujeme.
Teď jsme se z Kafarnaa strategicky přesunuli.
Jdou po nás.
Šíří se o něm všude dobré, ale i špatné věci.
Neměl by shromáždit armádu,
místo aby utíkal ze zapadlých městeček na sever země?
Jsem s ním kratší dobu, takže...
-můj názor nemá velkou váhu. -Mohl by se hodně naučit.
Je vidět, že nechápe, jak důležitá je v podnikání pověst.
Bez ohledu na obor.
Jeho pověst mezi náboženskými vůdci je problém. Cítí se jím ohroženi.
Nejen náboženští vůdci.
Slyšel jsem, že jednu z jeho následovnic zavraždil vysoce postavený Říman.
-Je to tak? -To byla ošklivá, tragická nehoda.
Byl to sám prétor.
Za tu nehodu byl degradován.
Zabijí našeho občana a dostanou vynadáno.
Co kdybychom se někoho z nich dotkli my?
Ale to brzy zjistíme, protože se to brzy stane, že?
Asi jo.
Jidáši?
Podívej, Hadade...
on je Mesiáš, není pochyb.
Uzdravuje lidi. Koná zázraky.
Jeho učení není podobné ničemu, co jsem znal.
-Sám jsi to říkal, vzpomínáš? -Tak proč nepůsobíš přesvědčeně?
Vzpomínám, jak neuspořádal tu sbírku.
Ten dav byl obrovský.
Všechny uši i všechna srdce ho sledovala. Měl v ruce tkanice jejich měšců.
-Stačilo tehdy jen požádat. -Řekli by, že právě proto je velký.
Nikdo ho nenazývá šarlatánem ani podvodníkem.
-Což bych o sobě říct nemohl. -Protože chceš jíst?
Přiznávám...
že...
nechápu, co děláme, ani proč.
Anebo proč se nepohybujeme trochu rychleji.
Snažím se to pochopit.
A mezitím...
Ne, nemám hlad.
Byl jsi hubený, i když jsme jedli jako králové, tak jak to mám poznat?
Máte úspory?
Snažím se peníze rozdělovat opatrně.
Některé mám stranou pro těžší časy, ale ty jsou často...
-Jak to myslíš, "mám"? -Svěřili mi společné finance.
-To ses ode mě nic nenaučil? -Snažím se zapomenout.
Promiň. Já...
jsem vděčný za tvoje lekce, ale...
Ale teď se snažím využít, co jsem se naučil, pro dobro skupiny.
A dostáváš za své výjimečné dovednosti slušnou odměnu?
Je tam další se skvělými dovednostmi, ale ten to dělat nechce.
-Býval výběrčí. -Černé svědomí.
Ty máš co říkat.
Jsi-li jediný ochotný a s kvalifikací,
pak si za svou odbornou práci zasloužíš dobrou mzdu.
Jak praví Šalamounovo přísloví:
"Běda, kdo nechává sloužit svého bližního zadarmo a nedává mu mzdu."
To není Šalamoun.
Je jedno, kdo to řekl. Princip je stejný.
Taky víš, jak obezřetně investovat.
Vzít malou částku a dát ji do banky, kde může sbírat úroky, je dobré podnikání.
Tak na to má Ježíš podobenství.
-Na téma úroků? -Ano, má.
Pak si ale můžeš být zcela jistý, že budeš dělat to, co by si přál!
Já jsem nepřišel pro radu, Hadade!
No tak proč jsi tady? Navíc vypadáš zmateně.
A stavíš se do morálně nadřazené pozice.
Ty jsi naštvaný, Jidáši.
Ano!
Mé chápání je v troskách.
Vím jen to, že on je jediný a pravý Mesiáš
a budoucí král Izraele, co usedne na Davidův trůn.
A povolal i mě.
A v tom bude záměr.
Dokud na to nepřijdeš,
alespoň dohlédni, abyste měli zdroje
na pokračování mise,
protože až pak usedne na Davidův trůn, jak říkáš,
budeš v jeho vládě přirozený kandidát na správce pokladnice.
Já...
Takhle dopředu nepřemýšlím.
Má k tobě přece maximální důvěru.
Přestaň čekat na svolení, jak lépe spravovat svůj úřad. Buď dospělý.
Oni prostě musí růst, ty máš mít zaplaceno a on musí vést.
Jestli skutečně věříš, že Ježíš je budoucí židovský král,
pak mu k tomu pomoz.
Kvůli tomu tě vzal k sobě.
Končím zasedání.
Už je to pěkných pár dnů, že, rabi Jusife?
Víš dost?
-Zejména, že se mám ještě co učit. -Každý odněkud začíná.
Pořád nejsem jeden z 72 jako ty. Doženeš je.
Odvahu. Zítřejší sezení nebude tak náročné.
Všichni se musí dostat domů noc před šabatem.
Rabi Laháde! Rabi Jusife, pojď.
Ještě jsem tě včera nestačil představit.
Tohle je Lahád, syn Etnánův.
Předsedá Zvláštnímu výboru pro zúrodnění Bečeby
a jižní hranice, o kterém jsem ti říkal.
Je pro mě čest tě poznat, rabi.
Teď rozhodnu, jestli je to čest i pro mě, když ti položím své proslulé "buď, anebo otázky".
-Ano, ty jsou vážně proslulé. -Co je to?
Treska, nebo pražma?
Musíš dát na první instinkt.
Pražma.
Sandály z provazu, nebo uzdových řemínků?
Provaz.
-Hilel, nebo Šamaj? -Hilel.
-Proč? -Jsem žákem rabiho Nikodéma.
Učitel učitelů, mají z něj strach, i Šamaj,
i když si to nepřipustí, a je uznáván po celé zemi.
Je několik týdnů pryč, na studijní cestě.
Byl to mimořádný hostující učitel ve vaší hebrejské škole?
Na to mi připadáš trochu mladý.
Byl v Kafarnau, když jsem tam měl stáž.
Proč sis vybral Kafarnaum?
Abych byl mezi Galilejci, prostým lidem, pryč ze svého rodného domu tady v Horním městě.
Velmi ušlechtilé. Ohromil jsi mě.
Připomíná to příběh o Samuelovi, který jde do Betléma
pomazat jednoho z Jišajových synů na příštího krále Izraele.
Ani je nenapadlo, že by byl David hoden předvedení před Samuela.
Divil by ses, co najdeš na malých, tmavých místech.
To ano.
Rabi Š'muel říkal, že tě zajímá překreslení jižní hranice Izraele,
aby zahrnoval i město Beršeba.
Ano.
Abychom uctili původní boží slib ohledně hranic, severních a jižních.
"Od Danu až k Beršebě."
Může to být těžké přitáhnout dostatek nadšenců pro takovou práci,
když teď máme tolik starostí s Římem, nemyslíš?
Máme strategii.
Beršeba nevypadá pro sanhedrin jako urgentní záležitost,
ale my víme, co je zaujme.
Smrt Ježíše z Nazaretu.
Co prosím?
-Určitě jste se s ním už setkali. -To ano, ale...
Dělá si všude nepřátele, a není divu.
V Tel Doru je skupina, co poslala do Jeruzaléma delegaci
žádající o jeho zatčení a potrestání.
Neslyšel jsem, že by o potrestání žádali přímo občané.
Jeho jednání vedlo údajně k úmrtí dcery jednoho muže.
Chystají se vznést žalobu.
Jeruzalém je z něj nervózní
a někdo, komu Pilát důvěřuje, byl prý u té zvláštní události,
když se v Dekapoli dělil o chléb s pohany.
Takže ho teď Řím bere vážně.
Když ho naším přičiněním zatknou, nebo dokonce popraví,
přitáhne je to k naší věci.
Nezlob se.
Trochu mě překvapuje, jak lehkovážně hovoříš o ukončení života.
Není trest smrti povolen jen na půdě chrámu?
A kdy naposledy sanhedrin něco takového udělal?
On tvrdil, že je Synem člověka.
Takže politika půjde stranou, tohle není nevinný člověk.
Krev na vašich rukách ne vždy znamená špatný čin.
Občas ji výsledek ospravedlní.
Když v tom ten nazorejský bude pokračovat, národ nám prakticky poděkuje.
To teda bylo oliv. Měl bych brzdit.
-Pro tebe. -Pro mě?
-Ano. -Vážně?
-Podívej. -Díky.
-Jsi v pořádku? -Jo.
-Nic nechceš? -Ne, vážně ne. Díky.
-Hned jsem zpátky. -Dobře.
Tak jo, imo.
-Opatruj se. -Ty taky.
Mám tě rád.
A jídlo je fantastické.
-Musím... -Já vím.
-Můžem se vrátit? -Můžem se, prosím, vrátit?
Mockrát děkuji.
Jsou mnohem sladší, než...
VYVOLENÍ