Kvinte Benedikte Dione.
Položivši svečanu zakletvu Cezaru, senatu i narodu Rima
da ćeš ispunjavati svoje obaveze kao pretor Galileje, pod pretnjom kazne,
te ubivši nedužnu građanku radi ispunjenja sopstvenih ciljeva,
bićeš kažnjen gubitkom položaja, gradus deiectio,
i biće ti dodeljen niži, militae mutatio, po naknadnoj odluci tribunala.
Festina lente.
Sve čestitke...
Pretore Gaje.
Moram nešto da uradim.
Da mu pomognem.
Znaš da to ne ide tako lako.
Ne ide mi.
Ne ide ti? Šta?
Nije ovo test.
Ne ide mi...
Znaš...
Ne znam.
Treba da mu budem oslonac.
Ali kako da budem kamen bilo kome u ovakvom trenutku?
Tomi sada nije potrebno da budeš kamen.
Treba mu čvrsto tlo pod nogama.
Ceo svet mu se okrenuo naopako.
To nam je svima suđeno.
Za sad.
Gubitak?
Znaš istinu.
Ne mogu mu samo reći da se pomiri s time.
Onda mu bolje ne govori ništa.
Postoji li išta što je Toma mogao reći da te uteši kada si saznao za Eden?
I ti si iskusio gubitke.
Tako da mislim da i sam znaš da mu više znači da budeš tu za njega...
Umesto da budeš kamen.
Šta se dogodilo? I dalje nemam pojma šta se dogodilo.
Žao mi je.
Više je nema. Nema je, nema je, nema je.
Znam.
Samo...
Samo diši.
Ne mogu.
Ne mogu da dišem.
Pozliće mi.
Lezi dole.
Šta mogu da uradim?
A možda da smo više pripazili na nju?
Nemoj, molim te.
Držala sam je za ruku.
Izgubila sam je.
Ubili su je, Marija.
Ništa nije moglo zaustaviti to zlo.
A je li On mogao?
Pitaj ga.
Trebalo bi da neko bude s Tomom.
Ne, potrebnu mu je da bude sam.
Kako ti to znaš?
Veruj mi.
Ono što ću sada reći, mogu reći samo pred vama dvojicom.
Misao mi se mota po glavi ceo dan. -Pažljivo, Jakove.
Zašto nije učinio isto što i s Jairovom kćeri?
I ja sam upravo o tome razmišljao! Da je to uradio, ne bismo bili ovde.
Momci, zakleli smo da nikome nećemo pričati.
Nikome drugom.
Ali mi znamo šta videsmo.
Shvatam šta želiš da kažeš. I...
I ja sam se pitao isto to kad se ono dogodilo Eden. Zašto nije učinio nešto.
Prezirao sam njegova ostala čuda. -Razumljivo pod tim okolnostima.
Da. -Samo, setite se Isaijinih reči.
"Jer misli moje nisu vaše misli. Niti su vaši putevi moji putevi,
veli Gospod.
Nego koliko su nebesa više od zemlje, toliko su putevi moji viši od vaših,
i misli moje od vaših."
To ništa ne čini lakšim.
Isus je imao razlog što je dozvolio da se to dogodi Eden,
koji ja tada prosto nisam razumeo.
Možda za života neću ni razumeti.
Ali zato znam da mi je bio neophodan.
Znate, Toma nije bio unutar Jairove kuće,
tako da ne može sa sigurnošću ni znati da Isus može nekog da oživi.
Ali on veruje da Isus može sve, a i zašto ne bi?
I zar je... Zar je Jairova kći bila bitnija od Rame?
Od tvog nerođenog deteta? -Dosta!
Rekli smo Isusu da ćemo ćutati
a sada je jasno kao dan zašto Toma nikada ne sme da sazna.
A šta ako Isus to ponovi? Ali za nekog drugog.
Tomu bi to uništilo.
Hajde samo da ne trčimo pred rudu, može?
Takođe, mi smo njegovi učenici. Nismo jednaki.
Nisam ni rekao da smo... -Hoću reći, ako nam nešto nije jasno,
možemo samo pustiti Isusa da nam objasni.
Ti ćeš to zapisati, Matej će zapisati.
A vreme će nam otkriti mudrost koju kriju ove misterije.
Ali ja verujem u Boga koji hodi po vodi.
Da.
Mogli bismo to i češće, a?
Da.
Odmori se malo.
Sećaš se kad smo ribarili?
Stariji momci bi tebe zvali Jakov, a mene Jovan.
Nekad bi uboli i tačno. I nisu samo stariji.
Ne.
Niko nas nije razlikovao jer se nikada nismo razdvajali.
Čoveče, sve smo radili zajedno.
Ribarili smo zajedno, išli u Macolu zajedno...
Da.
U sinagogu zajedno...
A sad sledimo Isusa zajedno.
Ali nakon tvoje misije s Tomom...
Sve od tada...
Vi kao da ste bliži nego ti i ja.
Kao da je on nov i zanimljiv, a ja sam star i dosadan.
Nisam to nameravao.
Žao mi je. -Ne. Ne.
Ne izvinjavaj se.
Radimo najvažniju stvar u svom životu, Jovane.
Ma u bilo čijem životu.
A ti to radiš s njim.
Jakove, svi radimo zajedno. -Neki su se zbližili u međuvremenu.
Priznajem...
Bio sam ljubomoran na vaše prijateljstvo.
Ali ništa to sad nije bitno.
Zbog toga što on trenutno tuguje...
A ti mu možeš olakšati.
Ja? -Čak i ako ne znaš šta da kažeš, idi.
Samo budi uz njega. Značiće mu više nego da ga bilo ko drugi teši.
E tako.
Samo diši.
U redu je plakati, samo diši.
Ne.
Molim?
Kako ja da dišem kad ona ne diše?
Ne mogu da se smirim, a i ne želim.
Poslali smo glasnika u Tel-Dor, u Saronskoj ravnici,
da javi da je dovodimo kući.
Tel-Dor.
Skoro pa smo stigli. Još malo.
Ovo je tek početak.
Nemam pojma kako ću se obratiti Kafniju.
Nećeš morati.
Tomo, prepusti ih meni.
Ostani ovde. Rešićemo mi to. -Ne, ovo je na meni.
Ne možete me zaštititi.
Samo ćemo ih pitati šta žele i preneti ti. U redu?
U redu je, Zi.
Tomo, idem ja s tobom.
Suočićemo se s njima.
Gde je ona?
Gde je moja kći?
Tomo, stani!
Dalje nećeš moći.
Zabranjen vam je ulazak u grad. -Kafni, primi naše saučešće.
I mi smo u žalosti, ali nismo opasni.
A što je onda moja kći mrtva?
Mrtva! -Tako mi je žao.
Tako mi je žao. -Mene si već ubio, Tomo.
Sad si morao da ubiješ i nju.
Ti si za ovo kriv.
Jesam, kriv sam.
Žao mi je. Nisam održao obećanje.
Toma je mnogo voleo Ramu, Kafni.
Kao i ona njega. -A šta mi te tvoje reči znače?
Ti si prevarant. Ti si đavo.
Samo podmukli opsenar.
Znaš šta mi je najveća greška u životu? To što svoju kćer nisam naučio bolje.
Bila je mudra i pametna, sve dok ti nisi bacio čini na nju.
Ramu je ubio Rimljanin, Kafni.
I ne govori tako.
Volela je Isusa.
Bila joj je čast da ga sledi.
I želela je da svi to znaju, uključujući tebe.
Idemo.
Proklet bio.
I ti i tvoji sledbenici.
Zaista nam je žao.
Preneću ovo svima. Svi će čuti.
Sve dok dišem i krv mi teče žilama,
činiću sve u svojoj moći da te razotkrijem, Isuse iz Nazareta!
Postaraću se da čitav svet sazna da si ti jedan lažov i ubica!
Shvatili smo šta želiš da kažeš.
Ostavljamo te na miru.
Videćete vi mene opet.
I znajte da je moje lice poslednje čije ćete videti.
Rekao sam dosta.
JERUSALIM
ISUS JE MESIJA
MESECA KISLEVA 30. leta Gospodnjeg
Eden, kada će Zi doneti voće?
Uskoro.
To bih i ja rekao.
Spavaš li bolje?
Bolje nego prethodnih meseci, ali ne kako treba.
Znaš, posle našeg gubitka...
I meni su trebali meseci.
Eden i više od mene.
Kako stojiš s molitvom?
Molim se.
Ali nisam celim srcem u tome.
"Kad god spominjem Boga, jecam. Jadam se i duh mi malakše.
Kapke ne daš mi da sklopim."
A šta misliš da odeš?
Mislim... Samo na neko vreme. Da se skloniš.
Prosto ne mogu.
Bolno mi je da budem ovde.
A opet...
Nigde drugde ne bih bio.
Sveže voće s tržnice! -To!
Napokon.
Bar si počeo da jedeš. -Je li sveže?
Izvoli. -Hajdemo.
Hvala ti, Zi.
A za tebe, beli i crveni luk i crni slez.
Jeste, izvrsno. Slobodno ostavi tu.
Hvala ti. -Je li sveže?
Onu drugu. -Je li sveže?
Ovu? -Dobro.
Ja ću ovu. -Hoćeš li da probaš?
Hvala ti. -Ništa.
Slatke su. -Slatko. Ova je dobra.
Filipe, znaš li kako se jede nar? -Nar? Oh, treba ti nož.
Vidi,
kreneš odozgo, odsečeš ovaj vrh, ovako.
Ili ga samo presečeš napola i onda možeš da vadiš semenke prstima.
Da nar presečeš napola?
Zar si rastao na ulici? -Moglo bi se reći.
Petre!
Dali su sve od sebe.
Jesu li? -Nemojte da se svađate.
Pogledaj. Ovde imaš pet odeljaka.
Treba da rasečeš ove bele delove i onda ga otvoriš. Jednostavno je.
Mene tako nisu učili. -Šta ti rekoh.
Koliko si tako semenki nara bacio u životu?
Je l' ovo suđenje?
Sve to seme nara koje smo bacali celog života!
Šta sam uradio? Samo hoću da pomognem.
Imaš cvet.
Pa naravno da su se dva brata urotila protiv mene.
Semenke se bacaju. -Samo nastavite. Da čujem.
Hoćeš semenku? -Jednu.
Bacaš semenke? -Izvinjavam se. Zaista nisam znao
toliko o naru. -Šta? Samo kažem.
U to ime... -Ne.
Možda će ti značiti. -Nar je...
Bože pomiluj sav taj nar.
Ne. -Ne, ne, ne. Bože pomiluj sav taj nar.
O čemu sad raspravljaju? -Ne znam ni ja više.
O tome ko je u pravu. Znate, kao i uvek.
Ili o tome kako neko ceo život radi nešto pogrešno?
Da! Da.
Kako si znao? -Hoćeš reći da nisi uočio šablon?
Tu si u pravu. Neke stvari se ne menjaju.
Sećate se kad smo bili samo nas trojica?
Nedostaju li vam ti dani?
Pa, nedostaje mi to koliko smo više vremena provodili s tobom.
Ali reći da bih voleo da nam se ostali nisu pridružili bi bilo...
To bi bilo sebično.
Kao da je sto godina prošlo.
I ne možemo da ih vratimo.
Kuda idemo?
Zašto to pitaš?
Ne možemo večno ostati u Kapernaumu.
Ne.
Ne možemo.
Ne dozvoli nikom da potceni tvoju mudrost, Jakove.
Ko sam ja da govorim?
Ali...
Meni se to ne čini toliko kao mudrost koliko kao...
Kao osećaj.
U stomaku.
Dobar osećaj?
Ne mogu ga opisati.
Pokušaj.
Ovaj, ja...
Ne mogu ni da izgovorim. -Evo ja ću.
U poslednje vreme spominješ...
"Da te neće biti"...
I to sve češće.
Rekao si nam...
Da je pred tobom veliko stradanje,
da će te odbaciti starešine i vodeći sveštenici.
A ti ljudi nisu u Kapernaumu.
Nisu.
A to znači da nas čeka put. Uskoro.
Izvini, "kad" ono reče?
Us...
Istina je.
Ići ćemo južno, u Jerusalim.
Napustićemo Kapernaum.
Došlo je vreme.
Ništa više neće biti jednostavno.
Izvinjavam se.
U redu je.
Eden me posla da vidim šta je s nanom i limunom, treba joj za...
Evo.
Šta je bilo?
Treba mi bivši publikan, Matej. Mogu li ga ovde naći?
Ko pita? -Pretor Gaj.
Trenutak.
Misliš li da Gaj hoće ponovo da zaposli Mateja kao poreznika?
Mogli bismo da ih pitamo.
Pusti da idem s njim i pričam s Gajem.
U redu. Ali odmah se vrati. Idemo na put.
Publikane.
Već dugo me tako ne zovu. -Poći ćeš s nama.
U redu je, Matej. Poći će i Petar.
U redu je.
Je li Matej u nevolji?
Ne bih rekao.
Tadej, Andrej, Zi, recite ostalima da spakuju svoje stvari.
I da se spreme za put.
Hoćeš li ostaviti tu krpicu? -Znojim se.
Zar ne smem da se obrišem? -Samo nemoj da izgledaš zabrinuto.
Onda nemoj ni ti.
Ja sam radoznao, ne zabrinut.
Gaj nije više ista osoba koja je vikala za tobom kad si napustio posao.
Možda ima poteškoće da nađe novog poreznika.
Plata je dobra, al' izgubiš sve ostalo. -Šta misliš, da mu treba savet?
Iskreno, ti bi znao bolje nego ja. Ti ga sad viđaš više od mene.
I previše. -Previše?
Ma ništa.
Zašto ljudi to rade? -Šta?
Kad god neko kaže "ma ništa", to skoro uvek ipak jeste "nešto".
Mnogo je čudno.
Kada to kažemo, to obično znači da ne treba ti da brineš o tome.
Ili da te se uopšte ne tiče. Ili da nije trenutak da se o tome priča.
Zašto onda ne bismo rekli nešto od toga?
Tako bismo mnoge poštedeli zbunjenosti.
Bismo.
Samo što...
Samo šta?
Ništa.
Pretore.
-Pretore.
Molim vas.
Raskomotite se.
Hvala što ste došli.
Nisi mogao da nam javiš sa čim je ovaj poziv u vezi?
To nikako.
"Pe-Tar."
Jesam li dobro rekao? Stoji mi zapisano ovde.
Neko mi je skrenuo pažnju na to.
Ah, blizu si. Čitaj kao jednu reč.
"Petar."
Ti si moreplovac? -Bio.
Znaš li i dalje da vežeš čvorove?
Kad je nebo u zoru crveno... -Možemo očekivati da će biti oluje.
Da ste pogledali južno ka Jerusalimu, nebo je bilo veoma crveno jutros.
Edikti koji pristižu iz Judeje od vaših verskih poglavara
su veoma ozbiljni. Prete više nego ranije.
Kako misliš "prete"?
Ovdašnji fariseji prate vaš svaki korak.
Opsednuti vašim učiteljem, hvataju se za svaku njegovu reč i postupak.
I verujte kad vam kažem, nameravaju da ga sklone.
Sklone?
Da ga ućutkaju.
Zatvore.
Ili gore.
Ne znam, recite vi meni zbog čega je tako? -Ne znam, možda...
Zbog Krstitelja?
Ne. Nisu fariseji ubili Jovana.
Irod je jedan od vas, vazalni kralj, a Galileja je pod njegovom upravom.
Hoću reći da postoji neko ko nas prati oboje, i to pomno.
Mene i tebe?
Mene, ceo ovaj grad, a najviše od svih vašu družinu.
Atik Amelije Pulher, član Urbane kohorte,
posebno se zainteresovao za Isusa
i prati sva moguća dešavanja u Kapernaumu.
Kada smo izašli iz kuće, Isus mi je rekao da se pripremim za put.
Možda jer ovde više nije bezbedno.
Pod pritiskom sam da ugušim bilo kakav verski ekstremizam
kao i da sasečem pobune u povoju isto trena...
I bez milosti.
U suprotnom, ukoliko budem oklevao... -Šta?
Otpustiće te?
Nisam očekivao da ćeš tako brzo postati željan moći.
Još gore. Posumnjaće da verujem u Njega.
A to.
Čekaj... -Isus će biti bezbedan ovde, u to budite sigurni.
Ali samo ako se bude pritajio.
Nema ti od toga ništa.
Pre godinu dana možda. Branio je ljudima koje je iscelio
da pričaju o tome, ali sada je to nemoguće zaustaviti.
Ček... Bio si ozbiljan? -Ne govorim vam da obustavite misiju.
Samo šta god tradili, radite van grada. To je sve što tražim od vas,
zarad njegove bezbednosti, a i vaše.
Potrebno mi je da radite sa mnom na ovome.
Pretore,
veruješ li u Njega?
Ah...
Nisam siguran ni šta to znači.
Što ne ideš da ga vidiš ako već razmatraš... -Video sam dovoljno.
Video sam šta sve čini za ljude od kojih neće imati nikakve koristi.
Čuo sam njegove reči koje u isto vreme objašnjavaju toliko životnih misterija
i rađaju toliko novih pitanja.
Upravo zbog toga što sam video i pokušavam da dam sve od sebe da...
Je li ti se sin oporavio?
Šta? -Sećaš se onomad, bio je baš bolestan.
Je li mu bolje?
Ne. -Sin? Nešto se dogodilo Mariju?
Što ga onda ne odvedeš Isusu?
Kažeš da si video kako pomaže ljudima od kojih neće imati koristi,
pa zašto onda ne bi pomogao tebi koji rizikuješ posao i život da ga zaštitiš?
Nije njemu potrebna moja zaštita.
Samo ne bih voleo da išta sputa njegovu misiju.
Znaš da neki misle da je njegova misija da uništi Rim.
Izvini, ali kako Isus može pomoći Mariju? -Ah, Matej.
Napravio sam grešku koja je dovela do toga da mi se rodi vanbračno dete.
Zar se to kod vas ne dešava stalno?
Stvarno mi je žao, ali...
Uz rizik da te uvredim na još gori način,
ponekad ljudi misle da ih drugi osuđuju zato što osećaju krivicu.
Da, osećam krivicu što sam izdao svoju ženu.
A kaješ li se za to?
Za to, da.
A i volim svog sina.
I bolestan je? -Već duže vreme, da.
Što ga onda nisi odveo Isusu? -Znam da si razmišljao o tome.
Spomenuo si porodici jevrejskog lekara. -Zato što nisam dostojan.
Nisam bio ni ja.
Nemate vi pojma šta sam sve uradio. -Isto to sam i ja rekao.
Ali nisam kao vi. -Znaš, takvi ljudi su mu omiljeni.
Čak i ako nisu Jevreji?
Da. -Da.
Ne zanimaju njega sve te podele.
Što je jedan od razloga što je u nevolji. -Gaje,
veruješ li da je od Boga?
Znam da se sve ovo možda čini zastrašujućim.
Sve je u redu, domine.
Nema razloga za strah.
Zaista verujem.
Plaćeš od sreće?
Prosto znam da može da mi izleči sina.
Mogu li da Ga pitam?
Da, da. Što da ne. Da.
Dobro, ali brzo.
U redu. Dobro, to je dosta. Još nismo ni otišli do Njega.
U pravu si.
Šta čekamo ovde? Moj sin samo što nije izlečen.
Idemo.
Je li on to postao jedan od nas?
Da.
Jakove, Jovane!
Isus kaže da spremite stvari za put. -Bićemo spremni.
Gde se nalazimo? -Gde i uvek. Doći ću po vas.
Momci.
Sad je trenutak.
Videćemo. Naći ćemo pravi trenutak, obećavamo.
Slušajte.
Iako mi je najsrećniji dan bio kad vas je Isus pozvao,
znam da vam to što ste s Mesijom, što mu pomažete, predstavlja teret.
Ali nikad vas nisam videla tako bliske kao ovih meseci. Hoću da tako i ostane.
U poslednje vreme je dosta mirno.
Jovane, oduvek si bio tako pažljiv.
Ali znaj da te on veoma ceni i da nećeš ništa izgubiti ako pitaš.
Pričali smo o ovome. -Znam, znam. "Ištite i daće vam se."
Jeste.
I hoćemo, mama. -Sad na putu?
Da. Da. -Prođimo onda sve još jednom.
Setite se da treba da sedite s desne i leve strane, u carstvu njegovom.
Da, znamo, majko. -Jasno, majko.
Dobro.
Šta čekate? Idite po stvari.
Mislim da sam verovatno prvi Jevrejin koji svojevoljno vodi Rimljanina kući.
A ja prvi Rimljanin koji ide.
Skini taj osmeh s lica ili ćemo obojica dospeti u nevolju.
Čekaj ovde. Da vidim je l' unutra.
Upravo shvatam da smo Isusu doveli Rimljanina iako nam to nije dozvolio...
Mislim da smo i ti i ja videli dovoljno da bismo znali da mu neće smetati.
Gaje, ovamo.
Pretore Gaje.
Gospode.
Moj... Sin moje sluškinje mi leži kod kuće nepokretan.
Već dugo je bolestan ali sad su mu bolovi nepodnošljivi... Umreće.
Odvedi me njemu.
Gospode... -Zoveš ga Gospodom?
Ja nisam dostojan da uđeš u moj dom.
I znam da ti kao Jevrejinu ne bi bilo prijatno u domu Rimljanina.
Biće dovoljno da samo kažeš reč i on će ozdraviti.
Nisi dostojan?
Istina je...
Da je taj dečak zapravo moj sin.
Ah, ja... Toliko me je sramota
da ne bi trebalo ni da te pitam. Ali jesam.
Jer znam da ti to možeš.
Učitelju.
Nisam mislio da ću ovo ikad reći...
Ali zaslužuje da mu to učiniš.
On voli naš narod. I pomogao nam je.
Znam.
Nemoj da se opterećuješ.
Možeš da ga isceliš i odavde. Dovoljno je samo da kažeš i tako će biti.
Ja, naime, imam vojnike koji su mi potčinjeni.
Pa kad kažem jednom "Idi", on ode.
Kad kažem drugom "Dođi", on dođe.
Šta god da zapovediš na ovom svetu, ostvariće se.
U to sam siguran.
Čak i ovo.
Ustani.
Šta? -Pridigni se.
Jeste li čuli čoveka?
Iskreno vam kažem da čak ni u Izrailju tolike vere ne nađoh.
Odbacili su me u rodnom gradu,
a trenutno mi prete verske vođe mog sopstvenog naroda,
a ipak ovaj čovek,
mnogobožac, ima jače uverenje da mogu da učinim što je od mene tražio
od bilo koga koga upoznah.
Idi. Idi, i kako si verovao neka ti bude.
Hvala ti. -Hvala tebi.
Hvala ti što si mi ulepšao dan svojom verom.
Da.
Šta?
Šta to bi?
Gaj je imao vere da Isus može da mu izleči slugu bez odlaska do njegove kuće.
Znali smo da to može.
Zar tolika vera od Rimljanina?
Tako je.
Uradimo to sad. Pitajmo ga.
To će promeniti sve.
A šta?
Da.
Učitelju? -Reci, Jakove.
Sećaš li se kad si rekao da možemo tražiti bilo šta, i daće nam se?
Ako kucamo, otvoriće nam se.
Ne sećam se toga.
Jesam li dobro rekao? Majka je rekla da je na propovedi...
Šalim se. Naravno da se sećam.
Ah, naravno.
Da, znali smo. -Da.
Znaš, imamo nešto da te pitamo. Što hoćemo da nam učiniš.
Dobro, da čujem.
Bi li...
Dao nama...
Da sedimo s desne i s leve strane, u slavi Tvojoj?
Šta to znači?
I...
Ne znate šta ištete.
Šta?
Učitelju!
Tri krastavca i glavica kupusa.
Daćete mi jedan meh.
Ovaj veliki? -Da, može taj veliki.
Odličan izbor.
Ah, da.
Koliko su ova dva?
Tako, sjajno.
Hvala, gospodine.
Hvala vam.
Ne, ne. U redu je.
Učitelju, šta je bilo?
Možete li ispiti čašu koju ću ja ispiti?
Možete li primiti krštenje kojim ću se ja krstiti?
Da, možemo. Mi smo Sinovi groma. -Uradićemo sve za tebe.
Ne znate ni šta to znači. -Reci nam. Uradićemo bilo šta.
To znači da kad odemo u Jerusalim,
Sin Čovečji će biti predan vodećim sveštenicima i znalcima,
i oni će ga osuditi na smrt, zatim će ga izručiti neznabošcima
da mu se rugaju, i da ga izbičuju, i da ga razapnu i da ga ubiju.
Ali nakon trećeg dana, on će vaskrsnuti.
O čemu to pričaš? -Zar nisi ti Sin Čovečji?
I ispićete vi čašu koju ću ja ispiti,
i primićete krštenje koje ću ja primiti.
Ali ne želite to sad.
Niste spremni za to.
Ali ko će sedeti meni zdesna i sleva, za to ja nisam ovlašten.
Ali to je za one kojima je to moj otac, Bog, namenio.
Odakle vam pravo da to pitate?
Bez uvrede, Natanailo, ali ovde smo mnogo duže od tebe.
Kako ste smeli? I to pred svima nama. -Vidi ih, visoki položaji, odlike...
Ma ko se to javlja!
Nisam ja ništa tražio. Sam mi je dao. -Ne znaš ni šta znači Kamen.
Prestanite!
Svima vama sam ustupio vlast i nadležnost.
Svi vi činite temelj na kome ću podići svoju crkvu.
Ali vi razmišljate kao neznabošci,
čiji velikaši gospodare narodima i drže ih pod vlašću.
Ali u mom carstvu nije tako.
Pričao sam vam ovo i ranije,
ali vi i dalje ne razumete.
To se mora promeniti,
jer to kako oni žive nema nikakve veze s vama.
Je li vam to jasno?
Jeste. -Da.
Da. -Jeste, učitelju.
Ko hoće među vama da bude velik, neka vam bude sluga,
i ko hoće da bude prvi među vama, neka svima bude sluga.
Jer čak ni Sin Čovečji nije došao da mu služe, nego da služi,
i da da život svoj kao otkupninu za mnoge.
Otkupninu... za koga?
Koga su to zarobili, učitelju?
Idite.
Idite u Jerusalim.
Učitelju, treba li ti... -Stići ću vas ja.
Mogu da ostanem s tobom. -Rekoh da ću vas stići.
Gaje!
Nećeš mi verovati! -Ali verujem ti.
Čekaj, šta?
Šta?
Već znam.
Tata, vidi!
Šalom.
Šta? -To je nešto što moji prijatelji govore.
Znači mir, zajedništvo.
U redu?
Vidi. Pa ti si izlečen!
Ša...
Dobro.
Ša-lom.
Šalom. -Šalom.
Šalom. -Dobro, sad dvaput.
Šalom. Šalom. -Šalom. Šalom.
Tako je. Svaka čast.
Šalom.
Jer sam iznutra pun ognja,
i nema zdravog mesta na telu mom.
Iznemogoh i veoma oslabih,
ričem od trzanja srca svog.
Gospode,
pred Tobom su sve želje moje,
i uzdisanje moje nije od Tebe skriveno.
Srce moje jako kuca,
ostavi me snaga moja,
i vid očiju mojih, ni njega mi nema.
Drugovi moji i prijatelji moji
videći rane moje odstupiše,
daleko stoje bližnji moji.
Tako. Može?
Hvala ti.
Tamo ćemo.
Zave, spremno je za prvi kamen.
Moj omiljeni deo.
Prvo ceđenje, u čast Gospoda Boga.
IZABRANI