Quintus Benedictus Dio.
Miután esküt tettél Cézárnak, a szenátusnak és Róma népének,
hogy büntetés terhe mellett, a törvények betartásával leszel Galilea praetora,
és egy gondjaidra bízott polgár meggyilkolásában bűnösnek találtattál,
büntetésed lefokozás, gradus deiectio,
és áthelyezés alacsonyabb szolgálatba, militae mutatio,
amelyet a törvényszék határoz meg.
Festina lente.
Gratulálok,
Gaius praetor!
Tenni akarok valamit.
Segíteni akarok neki.
Tudod, hogy a gyász nem így működik.
Megbuktam.
Hogyan buktál meg?
Ez nem egy vizsga.
Hogy én vagyok...
tudod.
Nem tudom.
Aminek most lennem kellene.
Hogy lehetek kőszikla valakinek egy ilyen pillanatban, mint ez?
Tamásnak most nem az kell, hogy kőszikla legyél.
Szilárd talaj kell neki, amin járhat.
Kicsúszott a talaj a lába alól.
Ez mindenek útja.
Egyelőre.
Veszteség?
Tudod az igazat.
Nem mondhatom neki, hogy ez mindenek útja.
Akkor talán ne mondj semmit.
Tamás szavai segítettek volna, amikor kiderült, mi történt Édennel és a babával?
Átélted a veszteséget,
így képessé váltál arra, hogy csak mellette állj,
és ne kőszikla légy.
Mi történt? Azt sem tudom, mi történt.
Nagyon sajnálom.
Elment.
Tudom.
Csak...
Csak lélegezz!
Nem megy.
Nem kapok levegőt.
Mindjárt hányok.
Feküdj le!
Mit tehetek?
Mi lett volna, ha szemmel tartjuk?
Kérlek, ne!
Fogtam a kezét.
Elvesztettem.
Megölték, Mária.
Semmi sem állíthatta meg a gonoszságot.
Ő megállíthatta volna?
Őt kérdezd!
Valakinek Tamással kéne lennie.
Nem, jobb most neki egyedül.
Honnan tudod?
Higgy nekem!
Amit mondani fogok, azt csak kettőtök előtt mondhatom.
- Ez járt a fejemben egész nap. - Óvatosan, Jakab!
Jézus miért nem tette azt, amit Jairus lányával?
Ugyanerre gondolok. Egyetlen szó Jézustól, és most nem lennénk itt.
Megfogadtuk, hogy nem beszélünk arról, amit ott láttunk.
Senkinek.
Tudjuk, mit láttunk.
Megértem, honnan jössz és...
én ugyanezzel küzdöttem Éden miatt. Miért nem avatkozott közbe? Én...
- Haragudtam a másokkal tett csodáiért. - Szerintem ez érthető.
- Igen. - Igen, de mit is mond Ézsaiás?
„A ti gondolatotok nem az én gondolatom, és a ti utaitok nem az én utaim,
így szól az Úr.
Mert amennyivel magasabb az ég a földnél, annyival magasabbak utaim a ti utaitoknál.
és gondolataim a ti gondolataitoknál.”
Ettől még nem lesz könnyebb.
Jézusnak volt oka hagyni azt, ami Édennel történt,
de akkor nem értettem,
és talán soha nem is fogom teljesen,
de tudom, mennyire kétségbeestem.
Tamás nem volt ott Jairus házában.
Nem tudja, hogy Jézus vissza tud hozni valakit a halálból.
De hiszi, hogy Jézus bármit megtehet, és miért nem teszi meg?
Jairus lánya tán fontosabb volt, mint Réma?
- Vagy a te gyermeked? - Elég!
Megígértük, hogy őrizzük a titkot,
és egyértelmű, hogy Tamás miért nem tudhatja meg soha.
És ha Jézus megint megteszi, de valaki mással?
Abba Tamás belepusztulna.
Ezzel foglalkozzunk majd a maga idején, jó?
Jézus tanítványai vagyunk, nem egyenlők vele.
- Azt én nem is mondtam... - Úgy értem, ha valamire nincs válaszunk.
Hagyjuk, hogy Jézus beszéljen.
Te is, Máté is leírjátok a szavait.
Idővel világos lesz a most még rejtett bölcsesség.
Bízom az Istenben, aki a vízen jár.
Igen.
Nem csináljuk ezt elégszer, hm?
Igen.
Pihenjünk!
Emlékszel, amikor halásztunk?
Az öregek téged hívtak Jakabnak, engem Jánosnak.
Csak néha találták el. És nem csak az öregek.
Nem.
Egynek néztek bennünket, mert soha nem láttak külön.
Együtt csináltunk mindent.
Együtt halásztunk, együtt jártunk a Pörölybe.
Igen.
Együtt a zsinagógába.
És együtt követtük Jézust.
De mikor Tamással mentél missziós útra,
visszajöttél és...
úgy tűnt, hogy hozzá közelebb állsz, mint hozzám.
Ő új volt és érdekes, én régi és unalmas.
Sosem gondoltam így.
- Sajnálom! - Ne.
A kötődés nyilvánvaló.
Ezek életünk legfontosabb történései, János.
Mindenkinek.
Ebben együtt vagytok.
- Jakab, ebben mind együtt vagyunk. - De kialakultak szorosabb kötelékek.
Bevallom,
féltékeny voltam a barátságodra Tamással.
De ez most már nem számít.
Az számít, hogy Tamás most szenved,
és szüksége van rád.
- Rám? - Ha nem tudod is, mit mondj neki,
ha csak mellette vagy, az is többet számít neki, mint a mi vigasztalásunk.
Ez az.
Csak lélegezz!
Nem baj, ha sírsz, csak lélegezz!
Nem.
Mi az?
Ha ő nem lélegzik, akkor én miért?
Nem tudok és nem is akarok megnyugodni!
Üzenetet küldtünk Tel Dorba, a Sárón-síkra,
hogy hazavisszük Rémát.
Tel Dor.
Mindjárt ott vagyunk, itt van előttünk.
Az csak a kezdet.
Nem tudom, hogy nézek majd Kafni szemébe.
Talán nem kell.
Tamás, én beszélek velük.
- Maradj itt, elintézzük! - Nem, ez az én dolgom.
Ettől nem védhetlek meg.
Csak megkérdezzük, mit akar, és visszajövünk, jó?
Semmi baj, Zé!
Tamás, veled megyek.
Együtt állunk eléjük.
Hol van Réma?
Hol van a lányom?
Tamás, állj!
Nem jöhetsz tovább!
- Nem léphettek be ebbe a városba! - Mi is szenvedünk, mint te, Kafni.
Gyászolunk, de nem jelentünk veszélyt.
Akkor miért halott a lányom?
- Halott. - Sajnálom.
- Nagyon sajnálom. - Engem már megöltél, Tamás,
és utána megölted őt is.
Te tetted.
Magam hibáztatom.
Sajnálom, nem tartottam be az ígéretem.
Tamás őszintén szerette Rémát.
- És Réma őt. - Mit ér a te szavad?
Szélhámos vagy és ördög.
Szemfényvesztő sarlatán.
Életem legnagyobb csalódása, hogy nem tanítottam meg jobban a lányom.
Egy éles eszű lány volt, amíg te meg nem babonáztad.
Rémát egy római ölte meg, Kafni.
Ne beszélj a nevében!
Réma szerette Jézust.
Hívását megtisztelőnek érezte.
Azt akarta, hogy ezt mindenki tudja, te is.
Menjünk!
Megátkozlak.
A követőidet is.
Veled gyászolunk.
Terjeszteni fogom a hírt közel s távol,
amíg csak vér folyik az ereimben.
Megmozgatom a hegyeket is, hogy leleplezzelek, Názáreti Jézus.
A világ meg fogja tudni tőlem, hogy hazug vagy és gyilkos.
Egyértelművé tetted az érzéseid.
Béke veled!
Még látsz engem!
És az lesz az utolsó, amit látni fogsz!
Azt mondtam, elég!
JERUZSÁLEM
JÉZUS A MESSIÁS
KISZLÉV HÓNAPJA KR.U. 30
Éden, mikor jön Zé a gyümölccsel?
Mindjárt.
Én is ezt mondtam volna.
Jobban alszol?
Jobban, mint pár hónapja, de még nem jól.
Tudod, a veszteségünk után
én is így voltam hónapokig.
Éden még tovább.
És az imádság?
Csinálom,
de néha nehéz át is érezni.
„Mikor Istenre gondolok, csak sóhajtozom és elcsügged a lelkem.
Szemeimet nyitva tartod.”
Mi lenne, ha elmennél?
Talán csak egy kis időre. Innen el.
Nem tudok.
Fájdalmas itt lenni,
mégis...
jobb, mint bárhol másutt.
Friss gyümölcs a piacról.
Végre!
- De legalább már eszel, nem? - Ez friss?
- Tessék! - Gyere!
Köszönöm, Zé!
Neked pedig hagyma, fokhagyma és mályva.
Tökéletes, felteheted a pultra!
- Friss? - Köszönöm!
- Még egy. - Ez friss?
- Ez? - Oké. Állj!
- Ezt választom. - Megkóstolod?
- Köszönöm! - Szívesen!
- Édes. - Édes. Finom.
- Fülöp, hogy kell gránátalmát enni? - Gránátalmát? Kell egy kés.
Szóval...
a tetejénél kezded, azt levágod, érted?
Elég, ha csak kettévágod, és ujjal kikaparod a magokat.
Gránátalmát kettévágni?
- Farkasok neveltek? - Mondhatjuk.
Péter.
Nagyon igyekeztek.
- Igen? - Ne kezdjétek megint!
Nézd csak! Itt öt részt látsz.
A fehér részeknél kell bevágni, és meghámozni, mint egy narancsot.
- Nekem ezt nem tanították. - Erről beszéltem.
Mindig elpocsékoltad a gránátalmamagot?
Ez vallatás?
Elpocsékoltuk a gránátalmamagot egész életünkben.
Mit tettem, én csak segíteni próbálok.
Virág.
Persze, a két testvér összefog ellenem.
- A magot el lehet pocsékolni. - Tovább, gyerünk!
- Mi van a maggal? - Csak egy mag.
- Elpocsékolod a magod? - Bocsánat, nem tudtam.
- Gránátalmák. - Mi? Csak mondom?
- Erre iszunk! - Nem.
- De talán segít. - Gránátalmák.
Irgalom a gránátalmának!
- Nem. - Isten irgalmazzon a gránátalmának!
- Miről beszélnek odabent? - Nem tudom.
Arról, hogy kinek van igaza. Mint mindig.
Vagy, hogy valaki rosszul csinált valamit egész életében?
Igen.
- Honnan tudod? - Te még nem vetted észre a mintát?
Az biztos, hogy nagyon kitartóak a mintáikkal.
Emlékeztek, amikor csak mi hárman voltunk?
Hiányoznak azok a napok?
Annyi biztos, hogy akkor több időt tölthettünk veled.
De azt kívánni, hogy bár ne csatlakoztak volna a többiek,
önzés lenne.
Mintha száz éve lett volna.
Oda nem térhetünk vissza.
Hova megyünk?
Miért kérdezed?
Nem maradhatunk Kafarnaumban örökre.
Nem.
Nem lebecsülendő a bölcsességed, Kis Jakab.
Azt én nem tudom.
De...
ezt nem valamiféle bölcsesség súgja, ez inkább egy...
megérzés.
Legbelül.
Jó érzés?
Nem tudom leírni.
Próbáld meg!
Mostanában én...
- Ki sem akarom mondani. - Majd én.
Mostanában mondogatod,
hogy ha majd nem leszel.
Egyre gyakrabban.
Mondtad nekünk,
hogy sokat kell majd szenvedned a vénektől és a főpapoktól.
Ők nem Kafarnaumban vannak.
Tényleg nem.
Ez azt jelenti, hogy hamarosan elmegyünk.
Bocsánat, mit mondtál, mikor?
Szóval...
igaz.
Jeruzsálem felé indulunk.
Itt hagyjuk Kafarnaumot.
Eljött az idő.
Mostantól nem lesz egyszerű.
Bocsánat a zavarásért!
Semmi baj.
Éden küldött a mentáért és a citromért, hogy megcsinálja a...
Tessék!
Mi történt?
Máté, a volt publicanus, itt van ebben a házban?
- Ki kérdezi? - Gaius praetor.
Egy pillanat.
Gondolod, hogy Gaius azt akarja, hogy Máté újra vámszedő legyen?
Gondolom, megkérdezhetjük.
Hadd menjek Mátéval! Beszélhetek Gaiussal.
Rendben, de siessetek vissza! Útra kelünk.
Publicanus.
- Rég nem szólítottak így. - Kérlek, gyere velünk!
Semmi baj, Máté, Péter elkísér.
Semmi baj.
Máté bajban van?
Nem hiszem.
Taddeus, András, Zé, szóljatok a többieknek, hogy szedelőzködjenek!
Készüljenek az útra!
- Ne gyűrögesd már azt! - Izzadok.
- Letörölhetem vele a homlokom? - Ne lássák rajtad, hogy izgulsz!
Idegesnek tűnsz.
Kíváncsi vagyok, nem félek.
Gaius már nem ugyanaz az ember, aki utánad ordított a bódédnál.
Lehet, hogy nem talál új vámszedőket.
- Jól fizet, de elvesztesz minden mást. - Szerinted információt akar?
Te jobban tudhatod, mint én. Mostanában több időt töltöttél vele.
- Talán. - Talán mi?
Semmi.
- Miért csinálják ezt az emberek? - Mit?
Ha valaki azt mondja valamire, hogy semmi, az azt jelenti, hogy valami.
Nagyon furcsa.
Ha azt mondják, semmi, inkább azt jelenti, hogy ne aggódj miatta.
Vagy nem tartozik rád, vagy rosszkor akarsz beszélni róla.
Jó, de akkor miért nem ezeket mondják?
Sok félreértést elkerülhetnének.
Igaz.
Csak hát...
Csak hát mi?
Semmi.
Praetor.
- Praetor. - Praetor.
Kérlek,
üljetek le!
Köszönöm, hogy jöttetek!
Esetleg üzenhettél volna, hogy miért hívatsz.
Egyáltalán nem.
Péter.
Jól ejtem? Leírtam ide magamnak.
Valaki felhívta rá a figyelmem.
Majdnem. Lehet kicsit puhábban.
Péter.
- Halászember vagy. - Voltam, igen.
Tudsz még csomót kötni?
- Ha hajnalban vörös az égbolt... - Akkor valószínűleg vihar várható.
Ha elnézel Jeruzsálem felé, ott ma reggel nagyon vörös az ég.
A rendeletek, amelyek Júdeából, a vallási vezetőitektől jönnek
sokkal fenyegetőbbek, mint eddig.
Hogy fenyegetők?
Az itteni farizeusok figyelik minden lépéseteket,
próbálják csapdába ejteni a rabbitokat a szavain vagy a tettein keresztül.
Én mondom, a vesztét akarják.
Vesztét?
Elhallgattatni.
Cenzúrázni.
Még rosszabb.
- Nem tudom, mondd, mi a precedens? - Nem tudom, talán...
a Keresztelő?
Jánost nem a farizeusok ölték meg.
Heródes közületek való, klienskirály, és Galilea az ő felségterülete.
Az a helyzet, hogy valaki nagyon erősen figyel mindkettőnket.
Engem és téged?
Engem, az egész várost és főleg a csoportodat.
Atticus Aemilius Pulcher, egy cohortes urbanae
különösen érdeklődik Jézus iránt
és figyeli a tevékenységét Kafarnaumban.
Amikor elindultunk ide, Jézus azt mondta, útra kelünk.
Talán mert itt már nincs biztonságban.
Nagy rajtam a nyomás, hogy csapjak le minden vallási szélsőségre
és a vezetőikre gyorsan...
és halálosan.
- Ha nem teszem, sőt, ha habozok... - Mi lesz?
Kirúgnak?
Nem hittem, hogy ilyen gyorsan szívedhez nő a hatalom.
Rosszabb. Gyaníthatják, hogy hiszek Jézusban.
Értem.
- Várj! - Jézus itt biztonságban van, ez biztos.
De csak akkor, ha meghúzza magát.
Olyan nem lesz.
Egy éve még megtiltotta, hogy beszéljünk a gyógyításokról,
de ma már ezt nem lehet titkolni.
- Komolyan beszéltél? - Nem azt mondtam, hogy állítsátok le,
de menjetek a városon kívülre, jó? Csak ennyit kérek.
Az ő biztonságáért és a tiétekért.
Ebben kell együttműködnötök.
Praetor,
te hiszel benne?
Én...
Még nem tudom, ez mit jelent.
- Miért nem jöttél el hozzá, ha...? - Eleget láttam.
Láttam, mit tesz azokért, akik semmiben nem lehetnek a segítségére,
hallottam a szavait, amelyek egyszerre fedték fel a titkokat
és árasztottak el kérdésekkel.
Azért csinálom mindezt, mert láttam őt...
Jobban van már a fiad?
- Tessék? - Régebben nagyon beteg volt.
Jobban lett?
- Nem. - A fiad? Baj van Mariusszal?
Miért nem hoztad el Jézushoz?
Láttad, mit tesz azokért, akik nem segíthetik.
Miért ne tenné meg érted, aki mindent kockáztat, hogy megvédje?
Nincs szüksége a védelmemre,
csak nem szeretném, hogy a küldetését késleltessék.
Egyesek szerint a küldetése az, hogy megdöntse Rómát.
- Miért kellene elmennie Mariushoz? - Máté!
Hibáztam, és emiatt lett egy fiam nem a feleségemtől.
A ti népeteknél ez mindennapos, nem?
Bocsánat, de...
még nagyobb sértés veszélye mellett
az emberek néha azért látnak ítélkezést mindenben, mert rossz a lelkiismeretük.
Nekem is rossz, mert megcsaltam a feleségem.
Megbántad?
Igen.
És szeretem a fiam.
- És ő beteg? - Már régóta, igen.
- Miért nem fordultál Jézushoz? - Megfordult a fejedben.
Beszéltél a családodnak egy zsidó orvosról.
Mert nem vagyok méltó rá.
Én sem voltam.
- Ti nem tudjátok, miket tettem. - Én is pontosan ezt mondtam.
- Kívülálló vagyok. - Azokat különösen kedveli.
Azt, aki nem zsidó?
- Igen. - Igen.
Ezek a választóvonalak neki nem számítanak.
- Részben ezért van akkora bajban. - Gaius,
hiszed, hogy ő Istentől való?
Tudom, hogy ez félelmetesnek tűnik.
Jól van, dominus.
Nem kell félned.
Hiszem.
Örömödben sírsz?
Tudom, hogy meg tudja gyógyítani a fiamat.
Megengeditek, hogy megkérjem?
Igen, azt hiszem, igen.
Jól van, gyorsan!
Jól van, elég lesz, hm? Még el se mentünk hozzá.
Pontosan.
Miért állunk itt? A fiam jóformán meggyógyult.
Menjünk!
Ő most megtért?
Igen.
Jakab, János!
- Jézus azt üzeni, hamarosan útra kelünk. - Felkészülünk.
- Hol találkozunk? - A szokott helyen. Ide jöttem először.
Fiúk!
Itt az idő.
Meglátjuk. Megtaláljuk a megfelelő alkalmat, ígérem.
Figyeljetek!
Életem legszebb napja volt, amikor Jézus elhívott titeket.
Tudom, hogy a Messiással lenni és vele munkálkodni nagy terhet is jelent.
Sosem álltatok ilyen közel egymáshoz, mint az elmúlt fél évben. Ez ne változzon!
Eddig nyugodtabb időszak volt.
János, mindig te voltál az óvatosabb,
de Jézus nagyon kedvel, és egy kérdéstől még nem lesz baj.
- Már beszéltünk erről. - Tudom. „Kérjetek, és adatik nektek.”
Igen.
- Megtesszük, eema. - Most az úton?
- Igen. - Akkor vegyük át még egyszer!
Ott kell ülnötök mellette jobb- és balfelől, emlékeztek...
- Tudjuk, eema. - Értjük, eema.
Jó.
Mire vártok? Készülődjetek!
Az első zsidó vagyok, aki önként visz egy rómait a házába.
Én meg az első ilyen katona.
Ne mosolyogj annyira, mert bajba kerülünk!
Várj! Megnézem, bent van-e.
Most jöttem rá, hogy egy rómait hozunk Jézushoz az engedélye nélkül...
Eleget láttunk már ahhoz, hogy tudjuk, Jézus is ezt akarná.
Gaius, erre!
Praetor Gaius.
Uram.
A fiúszolgám a házamban fekszik bénán.
Már nagyon régóta beteg, szörnyű kínjai vannak, haldoklik.
Vigyél hozzá!
- Uram... - Úrnak hívod?
nem vagyok méltó, hogy hajlékomba jöjj,
és tudom, hogy kényelmetlen lenne neked zsidóként egy római házában,
de csak egy szót szólj, és meggyógyul a szolgám.
Nem vagy méltó?
Az igazság az,
hogy a gyermek valójában a fiam.
Úgy szégyellem magam.
Nem is lenne szabad kérnem tőled, de megteszem,
mert tudom, hogy képes vagy rá.
Mester,
nem hittem, hogy egyszer ezt mondom,
de méltó arra, hogy megtedd, amit kér.
Szereti a népünket és segített nekünk.
Tudom.
Nem akarlak fárasztani,
te meg tudod gyógyítani a távolból is, egyetlen parancsszóval.
Van alárendelt katonám.
Ha azt mondom, menj el, akkor elmegy,
ha azt mondom, gyere, akkor jön.
Bármi, amit parancsolsz ezen a világon, az úgy történik.
Tudom.
Még ez is.
Állj fel!
- Tessék? - Állj fel!
Hallottátok őt?
Bizony mondom nektek, senkiben sem találtam ilyen nagy hitet Izráelben.
Elutasított a saját szülővárosom,
fenyegetnek saját népem vallási vezetői,
és most ez az ember,
egy nemzsidó, bátrabban hisz abban, amit szerinte meg tudok tenni,
mint bárki, akivel találkoztam.
Menj el, és legyen a te hited szerint.
- Köszönöm! - Én köszönöm!
Bearanyozta a napom, hogy a hiteddel találkoztam.
Igen.
Mi az?
Mi történt?
Gaius hitte, hogy Jézus meggyógyíthatja a szolgáját még távolról is.
Tudjuk, hogy képes rá.
De ekkora hit egy nemzsidótól?
Pontosan.
Csináljuk most! Kérjük meg!
Az mindent megváltoztat.
Mit kérjetek?
Igen.
- Rabbi? - Igen, Nagy Jakab?
Emlékszel, hogy azt mondtad, kérhetünk bármit és megadatik?
Zörgessünk, és az ajtó megnyílik.
Nem emlékszem erre.
Ez volt a beszédedben. Eema mondta, és azt hittem, hogy...
Tréfálok. Igen, emlékszem.
Persze. Igen.
- Tudtuk. - Igen.
Szeretnénk, hogy add meg nekünk, amit kérünk.
Alig várom, hogy halljam.
Megtisztelnél...
minket azzal,
hogy jobb- és balfelől mi üljünk melletted az országodban?
Mit jelent ez?
Vagyis...
nem tudjátok, mit kértek.
Tessék?
Rabbi.
Három uborkát és egy káposztát. Igen.
Azt a bortömlőt kérem.
- A nagyot? - Igen, a nagyot.
Jó választás, uram.
Igen.
Mennyi ez a kettő?
Jó, nagyszerű.
Köszönöm, uram!
Köszönöm!
Ne, jó így!
Rabbi, mi a baj?
Ki tudjátok-e inni azt a poharat, amit én?
Meg tudtok-e keresztelkedni azzal a keresztséggel, amivel én?
- Igen. A mennydörgés fiai vagyunk. - Bármit megteszünk érted.
- Azt se tudjátok, ez mit jelent. - Mondd meg! Bármit megteszünk.
Azt jelenti, ha felmegyünk Jeruzsálembe,
és az Emberfia átadatik a főpapoknak és az írástudóknak.
Halálra ítélik és utána átadják a pogányoknak,
hogy kigúnyolják, leköpjék, megkorbácsolják és megfeszítsék.
Harmadnapon feltámad.
- Kiről beszélsz, rabbi? - De hát te vagy az Emberfia.
Kiisszátok a poharat, amit én,
és megkeresztelkedtek a keresztséggel, amivel én,
de ezt nem most akarjátok.
Nem álltok készen rá.
Hogy ki üljön jobb- vagy balkezem felől, azt nem én döntöm el.
Azoké lesz a hely, akiknek az én Atyám előkészítette.
Nincs jogotok ezt kérni.
Nem azért, Nátánael, de mi jóval előtted itt voltunk.
- Hogy kérhettétek ezt? És itt, előttünk. - Vezetői pozíciók és főhelyek.
Nézd, ki beszél!
- Nem kértem semmit, ő adta. - Azt se tudod, mit jelent a kőszikla.
Állj!
Mindannyian vezetői szerepet és hatalmat kaptatok.
Mind része vagytok annak az alapnak, amelyre egyházam építem.
De úgy gondolkodtok, mint a fejedelmek, akik hatalmaskodnak a nép fölött.
Az én országom nem így működik.
Már elmondtam,
és még mindig nem értitek.
Ezen változtatni kell.
Bár ők így tesznek, közöttetek ne így legyen.
Halljátok?
- Igen. - Igen.
- Igen, rabbi.
Aki naggyá akar lenni, az legyen a szolgátok,
és aki első akar lenni, az legyen mindenki rabszolgája.
Az Emberfia sem azért jött, hogy neki szolgáljanak.
Ő szolgál, és életét adja váltságul sokakért.
Váltságul? Kiért?
Kit ejtettek túszul, rabbi?
Menjetek!
Folytassátok az utat délre, Jeruzsálembe!
- Rabbi! Akarod, hogy...? - Majd csatlakozom.
- Veled maradok. - Mondom, majd csatlakozom, Zé.
Gaius.
- Nem fogod elhinni! - De, elhiszem.
Mit?
Mi az?
Már tudom.
Apa, nézd!
Shalom.
- Mi? - Ezt a barátaim szokták mondani.
Azt jelenti, hogy béke, teljesség.
Rendben?
Teljesen jól vagy.
Sha...
Jól van.
Shalom.
- Shalom. - Shalom.
- Jól van, most kétszer!
- Shalom. Shalom. - Shalom. Shalom.
Ez az, jól van.
Shalom.
„Derekam égő fájdalommal tele,
nincs ép hely testemen.
Kimerültem, összetörtem,
szívem gyötrelmében kiáltozom.
Uram,
előtted van minden kívánságom,
nincs rejtve előtted sóhajtásom.
Szívem hevesen ver,
erőm elhagyott,
szemem világa sincs már velem.
Szeretteim és barátaim...
félreállnak, mert csapás ért,
rokonaim is elhúzódnak tőlem.”
Igen. Megvan?
Köszönöm!
Ez az.
Zeb! Jöhet az első kő.
Ez a kedvenc részem.
Az első préselés Adonájnak szentelt.
A KIVÁLASZTOTTAK