‫- NETFLIX מציגה -‬
‫לפי החישובים שלנו,‬
‫לשמונה מתוך 10,000 ילדים‬ ‫יש מספיק נוגדנים‬
‫כדי לייצר חיסון.‬
‫ההודעה תגיד שעלינו לפנות את הנוער.‬
‫אתה.‬ ‫-אני?‬
‫זה רעיון נהדר.‬
‫אבא בעל משפחה שפונה למשפחות. זה מושלם.‬
‫אל תזוז!‬
‫זרוק אותו או שאחתוך אותך!‬
‫תביאי את מנואלה.‬ ‫תבטיח שתעשה כל שביכולתך כדי לרפאה.‬
‫תנו לי ללכת! איפה מנואלה, אימא?‬
‫מה עשית לה?‬
‫- ממ"ר -‬
‫שרה.‬ ‫-החום שלה כמעט נעלם!‬
‫תשאיר פתוח לג'וליה.‬
‫עלמה, אחיך נמצא כפות אצלי.‬
‫אני אהרוג אותו במו ידיי‬ ‫אם לא אקבל את מרתה.‬
‫אם תעשה לו משהו,‬
‫לא תראה את מרתה לעולם.‬
‫בעוד כשעה, שוטרים אוכפי חוק‬
‫יתחילו להגיע לבתיכם כדי לאתר את ילדיכם…‬ ‫תחביאו אותם.‬
‫אל תמסרו אותם.‬
‫הם לא רוצים להגן על ילדיכם מהנגיף.‬
‫הם רוצים להשתמש בהם כשפני ניסיונות‬ ‫כדי להציל את עצמם.‬
‫לך תביא אותו!‬
‫משטרה!‬
‫זה נגמר.‬
‫ג'וליה.‬
‫ג'וליה, אז את האחות השנייה.‬
‫לכי לעזאזל, בגוניה.‬
‫למען החירות!‬
‫זכית באמון שלהם,‬‫ אבא.‬
‫אל תבנו על זה‬‫. הגרוע ביותר עוד לפנינו.‬
‫מרתה!‬
‫תגידי לי מה יש שם,‬
‫או שאתלוש את זה החוצה בעצמי.‬
‫"…שהמסע הזה יביא אותנו‬
‫שני פסים של דמנו…"‬
‫- נאום מיוחד של נשיא האומה -‬
‫אזרחי ספרד החדשה,‬
‫אני כאן היום כדי לומר לכם‬ ‫שאני מבין את הרגשתכם.‬
‫אירועי אמש ייזכרו כחרפה.‬
‫עם זאת, התגובה של אנשינו הייתה למופת.‬
‫אזרחי המדינה,‬
‫אחראים ומכובדים כתמיד,‬
‫נותרו רגועים‬
‫והרחובות שלווים לחלוטין.‬
‫עם זאת, לא אכחיש שאני עצוב מאוד.‬
‫המדינה הזאת,‬
‫הממשלה הזאת,‬
‫הנשיא שלכם‬
‫וכל האוכלוסייה‬
‫נבגדו באכזריות על ידי אדם‬
‫שהשתמש במעמדו המיוחס‬ ‫לשרת אינטרסים אפלים‬
‫ורקם רשת של שקרים ואיומים‬
‫כדי להטעות את הציבור.‬
‫הפושע הזה,‬
‫הבוגד הזה,‬
‫הוא מבוקש,‬
‫והוא ייעצר בקרוב.‬
‫זה תקף גם לכל מי שעזר לו לבצע‬ ‫את תוכניתו האיומה.‬
‫אחת מהם היא שותפתו העיקרית לפשע,‬
‫אשתו.‬
‫אנשים אלה אשר איימו על ביטחוננו המדיני‬
‫יישאו בפני עונש הולם למעשיהם האיומים.‬
‫הממשל הזה נחוש, עכשיו יותר מאי פעם,‬
‫לשמור על השלום שחתרנו להשיג‬ ‫כל כך הרבה זמן.‬
‫לכן, אני מכריז בזאת על מצב חירום,‬
‫שיישאר בתוקף כל עוד יהיה צורך בכך.‬
‫ג'וליה?‬
‫מי ייתן ואויבי האומה שלנו ידעו שהם סוכלו.‬
‫אלכס!‬ ‫-ג'וליה!‬
‫כי הממשלה שלנו‬
‫חזקה,‬
‫ממשלה שנהנית מתמיכת הגברים והנשים הפשוטים‬ ‫של ספרד החדשה.‬
‫האיחוד הזה‬
‫בין הממשלה לאנשים הוא כוחנו.‬
‫חירות…‬ ‫-וזה הופך אותנו לבלתי מנוצחים.‬
‫חירות!‬
‫- הימים האחרונים של ההווה -‬
‫זכרו:‬
‫העתיד שייך לנו.‬
‫- אין פחד -‬
‫- בונים את העתיד -‬
‫- זוכרים את הגשם -‬
‫- צוחקים עליהם -‬
‫- לנגד החומה, הזיכרון -‬
‫- זכויות יש להרוויח -‬
‫האנשים האלה יעשו חיפוש בכל הבית,‬
‫ואת ועוזרי הבית תשתפו פעולה.‬
‫אסור לאף אחד להיכנס או לצאת מהבית,‬ ‫ואסור לך ללכת לבד…‬
‫בחייך… רב-פקד. אפילו לא לשירותים?‬
‫אתה מפחד שאהרוג אותך בעצמי?‬ ‫לא אתן לך את הסיפוק הזה.‬
‫תני לי לסיים… בבקשה.‬
‫כשנסיים לעשות חיפוש בבית,‬ ‫תבואי איתנו למחלקת הביטחון.‬
‫תתחילו עם משרד השר. תחפשו בכל פינה.‬
‫תעשו העתק של הכונן הקשיח של המחשב שלו.‬
‫אל תשאירו שום דבר לא בדוק, זה מובן?‬
‫בוא איתי.‬ ‫-שניכם,‬
‫לכו לקומה הראשונה וודאו שלא פספסנו אף אחד.‬
‫את, לכי איתם.‬
‫גבירתי?‬
‫בואי אחריי.‬
‫הנשיא זועם עלייך.‬
‫הוא מאמין שעזרת לבעלך.‬ ‫-הוא בגד גם בי. תגיד לו, אנריקה!‬
‫תירגעי.‬
‫אני רוצה שתביני את המצב שאת נתונה בו.‬
‫די נדפקתי. אני מבינה לחלוטין.‬
‫עלמה.‬
‫את צריכה להיות סבלנית.‬
‫סבלנית?‬ ‫-כן.‬
‫הנשיא קרא לי בוגדת מול כל המדינה.‬
‫כמה זמן עד שיוציא אותי להורג?‬
‫זה לא יקרה.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫אני אחזור.‬ ‫-אתה עוזב?‬
‫אנשים התמרדו בגלל בעלך.‬
‫יש לי מרד לדכא.‬
‫למען ביטחונכם,‬
‫זכרו: הליכה ברחובות אסורה,‬
‫פרט לבעלי אישור מיוחד.‬
‫קדימה.‬
‫יופי.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב…‬ ‫-מנואלה!‬
‫איוון…‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫אני כל כך מצטער.‬ ‫הייתי צריך ללכת להביא אותך.‬
‫מה זה?‬
‫תירגעי.‬
‫לא!‬
‫מה את עושה? אל תיגעי בה!‬ ‫-לא!‬
‫תפסיקי! היא ילדה!‬ ‫-לא!‬
‫היא ילדה!‬ ‫-תפסיקי או שאהרוג אותך!‬
‫בבקשה.‬ ‫-תפסיק!‬
‫זה יהיה גדול, נכון?‬
‫אני לא יודע אם זה יהיה גדול מספיק. ‬
‫גרמת לאנשים לצאת לרחובות.‬
‫אין מכאן דרך חזרה, לואיס.‬
‫בשביל מה הז'קט?‬
‫אתה לא מתכנן לעזוב…‬
‫כן, יש לי משהו לעשות.‬
‫המשטרה והצבא רודפים אחריך, אבא.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫אימא שלך נעצרה.‬
‫אבא,‬
‫אימא בחרה צד.‬
‫כן, אני יודע.‬
‫ביליתי את 25 השנים האחרונות של חיי‬ ‫עם אימא שלך.‬
‫היא נתנה לי את הדברים הכי טובים בחיים שלי:‬ ‫את שניכם.‬
‫לא אוכל לעזוב אותה כעת.‬
‫תעשה מה שאתה חייב ותחזור.‬
‫תיזהר.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אני אבוא איתך.‬ ‫-לא.‬
‫עדיף ובטוח יותר אם אלך לבד.‬
‫אנו זקוקים לך כאן.‬ ‫-אני אחזור.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע,‬
‫חמש, שש, שבע, שמונה, תשע, עשר.‬
‫הבאתי מים!‬
‫מתיאו.‬
‫שים לב.‬
‫אני אתן לך פקודה, ואתה חייב לציית לה.‬
‫זה חשוב מאוד.‬
‫אעזור לכולם לעזוב,‬ ‫אבל אתם חייבים לחכות עוד קצת.‬
‫מתיאו.‬
‫אתה אמיץ, נכון?‬
‫אתה חייב לשמור על החברים שלך.‬
‫אתה יודע מי אני, נכון?‬
‫אתה לא יודע מי אני?‬
‫תן לי חיבוק.‬
‫תיזהר מאוד, בסדר?‬
‫תן אגרוף.‬
‫קדימה, ילדים! הגיע הזמן לקום, כי…‬
‫הינה קנקני המים.‬
‫מה האיש הזה אמר?‬
‫כלום.‬ ‫-מה האיש הזה אמר לך?‬
‫כלום.‬
‫אלחו.‬ ‫-אחותי, מה שלומך?‬
‫צפיתי בזה. איפה את?‬
‫בבית. לא יכולה לדבר. יש שוטרים בכל מקום.‬ ‫איפה אתה? אתה בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. כאן במחלקת הביטחון.‬
‫הילדים הגיעו. נוכל להתחיל.‬ ‫-זה לא משנה.‬
‫הילדים, החיסון, הכול התחרבן.‬
‫הנשיא קרא לי בוגדת, אתה יודע?‬
‫הוא לא מוכן לדבר איתי.‬ ‫-תקשיבי.‬
‫אני אלך לכלא.‬ ‫-תקשיבי.‬
‫מצאתי משהו שיכול לעזור לנו.‬
‫בגלל זה התקשרתי.‬
‫מה?‬ ‫-אני חושב שיש לנו תרופה לנגיף.‬
‫מרתה ודודה שלה.‬
‫איזו…דודה?‬
‫כן, דודה שלה. אסביר אחר כך.‬
‫מה שחשוב זה שיש להם שבב מתחת לעור.‬
‫הנדסה גנטית.‬ ‫-מה זאת אומרת, שבב?‬
‫אני די בטוח שאלה חזרות פלינדרומיות‬ ‫של הנגיף.‬
‫הן עובדות כמנגנון הגנה.‬
‫לכן הן מחוסנות.‬
‫זהו זה. ‬
‫זה נהדר!‬
‫אלחו, תביא אותה הנה.‬
‫תביא לי את האישה הזו מייד.‬ ‫-כן.‬
‫היא התקווה היחידה שלי עם הנשיא.‬ ‫זה נועד לקרות, אח קטן.‬
‫גבירתי.‬ ‫-אני חייבת לסיים.‬
‫תביא אותה בקרוב.‬
‫עלמה?‬
‫גבירתי.‬ ‫-אני באה, המפקח.‬
‫את חייבת לצאת מייד.‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫היי, סליחה.‬
‫אני צריך מידע על שרה פרס נובל.‬
‫תעמוד בתור,‬ ‫אבל אנחנו לא מוסרים מידע על עצורים.‬
‫בבקשה, זה חשוב. היא הגיעה עכשיו.‬
‫אמרתי שאנחנו לא מוסרים מידע כזה.‬ ‫תעמוד בתור.‬
‫בבקשה, תחרגי מן הנוהל! תבדקי…‬ ‫-שוטרים, בבקשה.‬
‫זה בסדר.‬
‫הבא בתור.‬
‫רוצי!‬
‫הבחורה! אל תיתנו לה לברוח!‬
‫נבארו.‬ ‫-רב-פקד.‬
‫למשרד שלי, שתי דקות.‬
‫רב-פקד, אפשר לדבר איתך רגע?‬
‫זה חשוב.‬
‫בבקשה, אחות.‬
‫זה… בקשר לאחד מאנשינו, אדוני.‬
‫משהו מוזר קורה.‬
‫מה זה?‬
‫ראיתי אותו פעמיים‬ ‫היכן שאנו מחזיקים את הילדים,‬
‫ללא אישור.‬
‫הייתי אומרת שיש לו קשר אישי…‬
‫עם אחד מהם…‬ ‫-בואי איתי.‬
‫השטח פנוי!‬
‫הלופט פנוי!‬
‫ובכן, תראו מה יש לנו כאן.‬
‫מספיק עם השטויות.‬
‫קדימה!‬ ‫-אל תיגע בי.‬
‫בן זונה!‬
‫איך קראת לי?‬
‫אתה בן זונה.‬
‫קרלוס?‬ ‫-אהובתי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫המפקח, אפשר לדבר עם המשרתת שלי?‬
‫זה תלוי.‬
‫בשביל מה?‬
‫אני בטוחה שהיא תוהה לגבי התפריט.‬
‫דרך אגב, תישארו לארוחת צוהריים?‬
‫בבקשה.‬
‫תן להן לדבר.‬
‫רוזה.‬
‫מה העניין, רוזה?‬
‫תיכנסי, גבירתי.‬
‫רוזה.‬
‫עלמה.‬
‫בן זונה!‬ ‫-תירגעי.‬
‫איך יכולת?‬
‫איך יכולת לבגוד בי?‬ ‫-לא השארת לי ברירה.‬
‫מה שאת והנשיא רציתם…‬ ‫-אתה ידעת!‬
‫זה היה הפתרון היחיד.‬
‫רצח עם הוא אף פעם לא הפתרון.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫למה אתה כאן?‬
‫אתה הולך לנאום גם לי?‬
‫באתי להוציא אותך מכאן, לקחת אותך איתי.‬
‫איתך?‬
‫בוגד.‬
‫אתה חייב להסגיר את עצמך.‬
‫אני רוצה את ילדיי בחזרה.‬
‫גם הם יוצאו להורג?‬ ‫-לעולם לא הייתי מסכן אותם.‬
‫אמרת את זה הרבה פעמים.‬
‫תגיד לי…‬
‫מה שלום איוון?‬
‫הוא צריך לשתות הרבה מים.‬
‫איוון בסדר.‬
‫וגם דניאלה.‬
‫אני זועמת על דניאלה.‬ ‫אתה תמרנת אותה, לואיס.‬
‫הם דואגים לי?‬
‫כמובן.‬
‫בואי.‬
‫בואי, בשבילם. הם צריכים אותך.‬
‫זו הסיבה שמישהו חייב להיות כאן‬ ‫אחרי שיהרגו אותך.‬
‫מי אתה?‬
‫איני מזהה אותך. איני יודעת מי אתה.‬
‫מה קרה לך?‬
‫מה קרה לנו?‬
‫העזתי להסתכל על המציאות.‬
‫מה שעשינו לא היה בסדר.‬
‫כל מה שבנינו, הממשלה הזאת, המשטר הזה,‬
‫שום דבר מזה אינו עובד.‬
‫רוב האנשים חיים בעוני, ללא זכויות.‬
‫תרגיש אשמה על מה שאתה רוצה.‬
‫ניסיתי להציל חיים.‬
‫ואעשה זאת.‬
‫מאוחר, לואיס… פשוט לך.‬
‫עלמה.‬
‫לא אעזוב בלעדייך.‬
‫בואי איתנו.‬
‫שומרים…‬
‫המפקח!‬
‫מה קרה?‬
‫עלינו לעשות זאת כמו שצריך.‬
‫יש מסמכים במשרד שלי ששכחתי למסור.‬
‫אחרייך.‬
‫תחפשו בכל הבניין‬
‫ותמצאו את החולדות שעשו את זה!‬
‫כן, אדוני, רב-פקד!‬
‫קדימה!‬
‫אדוני.‬
‫הילד?‬
‫היי.‬ ‫-דוד, אתה כאן!‬
‫תנמיך את הקול.‬
‫ברור שאני כאן. באתי בשבילך.‬
‫חשבת שאעזוב אותך?‬
‫כן, בהתחלה, אבל כבר לא.‬
‫אז בוא נלך.‬
‫רוזה.‬
‫בואי איתנו.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אבל אני לא עוזבת.‬
‫לא אוכל להשאיר אותה לבד.‬
‫קדימה.‬
‫הוגו!‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫מה הם עשו לך?‬ ‫-אני בסדר, תירגע.‬
‫הוגו, זו מרתה.‬ ‫-מה?‬
‫היא כאן.‬
‫איפה היא?‬
‫אל תדאג.‬
‫יש לנו עזרה.‬
‫עצור! אל תזוז!‬
‫אל תירה. יש לי ילד איתי.‬
‫תיכנס! קדימה! מהר!‬
‫חיפשנו אותך, אדוני השר.‬
‫אל תדאג. אתה בטוח איתנו.‬
‫קדימה.‬
‫אני אדבר עם האסירה לבד.‬
‫איפה היית, אנריקה?‬
‫דיברת עם הנשיא?‬ ‫-עלמה… תקשיבי.‬
‫כן?‬ ‫-משהו קרה.‬
‫מה?‬
‫אחיך.‬
‫אני מחכה לו. מה? איפה הוא?‬
‫הם ירו בו.‬
‫לא יכולנו להציל אותו.‬
‫הוא נפטר.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-לא.‬
‫זה לא נכון.‬
‫לא ייתכן.‬ ‫-כן.‬
‫איפה הוא?‬
‫במחלקת הביטחון.‬
‫מי נמצא איתו?‬
‫הוא לבד?‬
‫השארת אותו שם?‬
‫אני מצטער.‬
‫השארת אותו שם?‬
‫אחי הקטן…‬
‫לגמרי לבד…‬
‫אני חייב לענות לטלפון.‬
‫עלמה, אני חייב לענות.‬
‫כן?‬
‫רב-פקד חימנס…‬
‫אתה יודע מי זה?‬
‫כמובן, אדוני הנשיא.‬
‫תן לי לדבר איתו!‬ ‫-אתה שומע אותי? איפה אתה?‬
‫רב-פקד.‬
‫אני בבית של השר.‬
‫אני צריך לדבר איתך מייד.‬
‫כמובן. אני בדרך.‬
‫אני צריך…‬
‫שתטפל במשהו באופן חסוי.‬
‫בגלל זה התקשרתי אליך בעצמי.‬
‫אתה מבין?‬
‫כמובן, אני אהיה דיסקרטי.‬
‫אני בא.‬ ‫-טוב.‬
‫אני חייב ללכת.‬
‫אני מבטיח שאחזור בשבילך.‬ ‫-הוא השתעל.‬
‫שמעת אותו משתעל, נכון?‬
‫כן.‬
‫תבדוק את ידיו והצוואר שלו,‬ ‫כל חלק בגופו שתוכל לראות.‬
‫בסדר?‬
‫מה כל זה?‬
‫הם אנשיי.‬
‫האנשים שלך?‬ ‫-הם פה לשירותך.‬
‫אתם תסומנו כבוגדים.‬
‫אדוני, לאנשיי נמאס לציית למשטר‬ ‫שרוצה לקחת את ילדיהם.‬
‫הייתי חלק מהמשטר הזה, נבארו.‬
‫וגם אני.‬
‫אבל אמרת לנו את האמת.‬
‫ואנחנו מאמינים בך.‬
‫תודה, אדוני השר.‬
‫מצאנו את הילדים, לואיס.‬ ‫-איפה?‬
‫מחלקת הביטחון. אנחנו חייבים להביא אותם.‬
‫מחלקת הביטחון.‬ ‫-כן.‬
‫סוף סוף, אחרי כל כך הרבה שנים,‬
‫אהיה שוב בצד הנכון.‬
‫אנחנו איתך, אבא.‬ ‫-קדימה.‬
‫חברים, בואו נמלא את הטנדרים.‬ ‫-פרננדו!‬
‫אתם מאחור, לכו לאחד הזה.‬
‫אתם, איתי.‬ ‫-חברים…‬
‫כל השאר, מכאן.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫הלכתי לאיבוד.‬
‫איך השתחררת? שומרים! תתפסו אותה.‬
‫אל תזוזי! תשתקי!‬
‫מה קרה?‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫הדלת השלישית.‬
‫אל תזוזי!‬
‫שומרים!‬
‫תשתקי!‬ ‫-שומרים!‬
‫תשתקי!‬
‫אבא!‬ ‫-מרתה, מותק!‬
‫מותק, מה שלומך? את בסדר?‬
‫את בסדר, מותק?‬ ‫-ידעתי שתבוא לקחת אותי!‬
‫הוגו!‬
‫כן.‬ ‫-קדימה!‬
‫אל תדאגו. אבא שלי יעזור לכם.‬
‫רב-פקד, היכנס. הוא מצפה לך.‬
‫אדוני.‬
‫אגש ישר לנקודה, רב-פקד.‬
‫עליי… לעזוב את המדינה מסיבות פוליטיות.‬
‫כל זה חייב להסתיים לפני שאחזור.‬
‫קדימה!‬
‫אני תומך בך לחלוטין בנקיטת אמצעים‬ ‫הנחוצים לדעתך‬
‫כדי לשמור על חוק וסדר.‬
‫אתה מבין?‬
‫כל האמצעים, אדוני?‬
‫למטרת אכיפת החוק בלבד.‬
‫אבל כן, כל האמצעים.‬
‫מובן, אדוני.‬
‫להוציא להורג כל אחד שמנסה לחצות,‬
‫אזרחים וצבא.‬
‫כן, אדוני.‬
‫עוד דבר אחד.‬
‫זה חסוי, ולכן אנחנו לבד.‬
‫אני מעריך את אמונך בי, אדוני.‬
‫נאמר לי‬
‫שאתה מחזיק את קבוצת הנבדקים הניסיוניים‬ ‫במחלקת הביטחון,‬
‫אלה שהועברו לאחרונה.‬
‫ילדי ממ"ר.‬
‫כן, אדוני.‬
‫קיומם קשור ישירות לשורש הבעיות שלנו,‬ ‫רב-פקד.‬
‫נראה שכמה אזרחים…‬
‫נבהלו מהמחשבה‬
‫שהילדים שלהם, שהם חשבו שהם מתים,‬
‫עודם בחיים.‬
‫אכן, אדוני.‬
‫אבל המדינה והנשיא לא משקרים.‬
‫אז זה בלתי אפשרי.‬
‫מובן, אדוני.‬
‫כן, אדוני. נפנה את האזור.‬
‫ללא ניצולים.‬
‫כן, אדוני. רות סוף.‬
‫קדימה!‬
‫הפקודה הזו,‬
‫להסיר לחלוטין את כל נבדקי ממ"ר…‬
‫תן לעלמה לחתום על זה.‬
‫הם באחריותה.‬
‫מאחר שהזכרת אותה, אדוני,‬ ‫המנהלת מתעקשת לראות אותך.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫רב-פקד,‬
‫האמת שעל זה…‬
‫רציתי לדבר איתך.‬
‫תטפל בה ברגע שתחתום על הפקודה.‬
‫סלח לי, אדוני.‬
‫כן?‬
‫זרוע שמאל שלך?‬
‫שם.‬
‫יחידת אלפא בודקת את אזור 264.‬
‫אני חוזר: יחידת אלפא בודקת את אזור 264.‬
‫קדימה, בואו!‬
‫החוצה, מהר!‬
‫אל תרעישו.‬
‫כמעט סיימנו.‬
‫המטרה אותרה באזור 118. אני חוזר…‬
‫אנחנו האחרונים.‬
‫קדימה.‬ ‫-חרא!‬
‫- שגיאת מערכת -‬
‫"יבוא יום שבו כולנו‬
‫נביט מעלה‬
‫ונראה אדמה…"‬
‫מה זה, לעזאזל? לך, תכבה את זה!‬
‫תירה במי שהפעיל את זה!‬
‫חירות!‬
‫"אחי, הינה ידי‬
‫פניי יהיו פניך‬
‫ומחוותך הידועה‬
‫תיפול בלי לחולל‬
‫הוריקנים…"‬
‫חירות!‬
‫אני מזהיר אתכם! אל תתקרבו!‬ ‫יש לנו פקודה לפתוח באש!‬
‫עמיתיי השוטרים… אל תירו.‬
‫אינכם יכולים לירות בנו. אנו לא חמושים.‬
‫קדימה!‬
‫בואו, ילדים.‬
‫מרתה, מותק, בואי.‬
‫קדימה.‬
‫אנו בחדר השינה. אין זכר לילדים. עבור.‬
‫אנחנו לא כאן כשוטרים או כשאנשים במדים.‬
‫אנחנו כאן כאזרחים, כמוכם.‬
‫מפקח, אתה יודע מי אני?‬
‫כן, אדוני.‬
‫אתה בוגד, אדוני.‬
‫אני לא כאן כפוליטיקאי.‬
‫אני כאן בתור בן אדם ובתור אבא.‬
‫אתה בערך בגיל של ילדיי.‬
‫אל תיקח על עצמך את האחריות הזו, המפקח.‬
‫אל תיתן פקודה לירות באנשים לא חמושים.‬
‫למה לדעתך הממונים עליך לא כאן?‬
‫כל האנשים האלה‬
‫רק רוצים את ילדיהם בחזרה.‬
‫לחבק את אלה שעדיין בחיים‬ ‫ולבכות על אלה שאינם.‬
‫הייתי חלק מהמשטר הזה ואני יודע…‬
‫שברגע שהדלת הזו תיפתח,‬ ‫והיא תיפתח במוקדם או במאוחר,‬
‫הרבה גופות יופיעו.‬
‫זה בעלי, רמון.‬
‫זאת הבת שלי, אנה. תסתכלו עליה.‬
‫זה הבן שלנו.‬
‫מתיאו.‬ ‫-לוקאס, בני.‬
‫אלבה שלי!‬ ‫-בני, פרננדו.‬
‫פדרו!‬ ‫-הבת שלי, אדלה!‬
‫הבן שלי, מריו!‬
‫הם ניהלו מלחמה מחתרתית.‬
‫מלחמת אזרחים שנייה בקרב הספרדים.‬
‫המשטר הזה שרד בעזרת העלמה,‬
‫רצח… של אלה שדרשו את השבת הדמוקרטיה.‬
‫המפקח, אתה, וכנראה‬
‫שרבים מאנשיך איבדו בני משפחה.‬
‫אני בטוח שאתה רוצה אותם בחזרה.‬
‫כדי לתת להם קבורה ראויה…‬ ‫-צעד נוסף, ונפתח באש!‬
‫אל תירה.‬
‫אני רק ממלא פקודות.‬
‫זו האזהרה האחרונה שלי!‬
‫יש לכם חמש שניות להתפזר או שנפתח באש!‬
‫בפקודה שלי!‬ ‫-לא, אל תירו!‬
‫חמש…‬
‫ארבע…‬
‫שלוש…‬
‫שתיים…‬
‫היי!‬
‫אלה ההורים שלי.‬
‫אניטה, בואי הנה, מותק. בבקשה.‬
‫תראו!‬
‫אל תעברו את הגדר!‬ ‫-אבא!‬
‫קדימה!‬ ‫-חיילים, הרימו את הנשקים!‬
‫תשמרו על העמדה שלכם!‬ ‫-מרתה!‬
‫מרתה!‬ ‫-אסור לכם לחצות!‬
‫סבתא!‬
‫הרימו את הנשקים!‬
‫מרתה!‬ ‫-לא לסגת לאחור!‬
‫ג'וליה!‬ ‫-היכונו לפתוח באש, חיילים!‬
‫צייתו לפקודתי!‬
‫חיילים!‬
‫בפקודתי!‬
‫אדוני!‬ ‫-לואיס!‬
‫לא!‬
‫-אבא!‬
‫אליסיה.‬ ‫-אליסיה!‬
‫פרננדו, אהובי.‬ ‫-אליסיה.‬
‫אהובי.‬
‫אליסיה.‬
‫תסלחי לי.‬
‫אהובי…‬ ‫-תסלחי לי.‬
‫אני אוהבת אותך, יקירי.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אהובי.‬
‫פרננדו…‬
‫פרננדו, אהובי.‬
‫פרננדו.‬
‫איפה מרתה?‬ ‫-תן לי ללכת!‬
‫מרתה!‬
‫תפסיק!‬
‫מרתה! הם לקחו את מרתה!‬ ‫-לא!‬
‫לך תביא אותה!‬ ‫-בוא, הוגו! קדימה!‬
‫קדימה! אל תיתנו לכל זה לקרות לשווא. קדימה!‬
‫חירות!‬
‫הנה הן, אדוני.‬
‫סוף סוף.‬
‫מה שלומך, אדוני?‬
‫זה…‬
‫נכון שתוכלי לרפא אותי?‬
‫בהחלט.‬
‫ריפאתי את הבן שלי,‬ ‫שהיה במצב הרבה יותר גרוע.‬
‫זו היא?‬
‫אני שמח לפגוש אותך.‬
‫המסוק הגיע?‬
‫לא, אדוני.‬
‫הייתה בעיה עם מנחת המסוקים.‬
‫חירות!‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫לא אכפת לי אם יש רעמים או שלג.‬
‫המסוק חייב להיות כאן תוך פחות מחמש דקות.‬ ‫הבנת?‬
‫אדוני.‬ ‫-כן.‬
‫כדאי שתתכונן. המסוק בדרך.‬
‫תודה, רב-פקד.‬
‫את הולכת איתם.‬ ‫-לא.‬
‫תהיי ילדה טובה. את תהיי בסדר.‬
‫שקרנית!‬
‫אני לא רוצה!‬
‫את זוכרת את השיחה שלנו?‬
‫כדאי שתתנהגי יפה,‬ ‫או שלא תראי את ההורים שלך שוב.‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫אל תירו!‬ ‫-אל תירו!‬
‫חירות!‬ ‫-תתקדמו!‬
‫חירות!‬
‫אתם חייבים לעזוב, בבקשה.‬
‫מה איתך?‬
‫אני אשאר כאן‬
‫לחפות עליכם כשתעזבו.‬
‫לכו.‬
‫חירות!‬
‫אדוני, אנחנו חייבים ללכת.‬
‫עלמה.‬
‫חירות!‬
‫עלמה!‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫חירות!‬
‫השטח פנוי.‬
‫קדימה.‬
‫חירות!‬
‫תתקדם, אדוני הנשיא. אנחנו נחפה עליך.‬
‫לא עוד צעד, או שנירה! עצרו!‬
‫אחורה!‬
‫מה שלומך, אדוני?‬
‫בסדר.‬
‫תישארו כאן.‬
‫תחזיר לי את הבת שלי.‬
‫היא רק ילדה.‬
‫זה לא יקרה.‬
‫אם לא תעזבו עכשיו,‬
‫לא תהיה לי ברירה אלא לפתוח באש.‬
‫יש לכם עשר שניות.‬
‫קדימה!‬
‫לא!‬
‫מרתה! אדוני!‬
‫אל תזוזי!‬
‫בואי, או שאהרוג אותך!‬
‫הנשיא מת.‬
‫הם הרגו את הנשיא!‬
‫מרתה!‬
‫סבתא!‬
‫- שישה חודשים לאחר מכן -‬
‫תסתכל, רמון!‬
‫כל האנשים האלה באו לתת לך פרחים.‬
‫כמובן שכשהפרחים ינבלו‬
‫אצטרך לבוא לנקות, אבל אני לא מתלוננת.‬
‫אני כל כך שמחה שסוף סוף יש לי מקום לבקר,‬ ‫כדי שנוכל לפטפט, אהובי.‬
‫תמיד אהבנו לספר זה לזה הכול.‬
‫- רמון פרס סן קריסטובל - מדען -‬
‫אתה זוכר כשהבנות היו קטנות?‬
‫הן היו כל מה שדיברנו עליו.‬
‫טוב, היינו הורים טריים.‬
‫היית משוגע על הבנות שלך.‬
‫אמרת…‬
‫הפלנו אותו!‬
‫שדרך העיניים שלהם,‬ ‫יכולת לחיות מחדש את החיים שלך,‬
‫את הילדות שלך.‬
‫הוא לא רוצה את זה…‬
‫אתה היית אוהב להיות סבא.‬
‫אלכס, דניאלה!‬
‫הינה הילד הכי חתיך במדריד!‬
‫רמון, למרות שאני תמיד זוכרת אותך‬ ‫כבחור צעיר ונאה,‬
‫יש לנו נכדה עכשיו.‬
‫מרתה.‬
‫היא יקרה לליבי.‬
‫היא זו שמשאירה לך‬ ‫את הציורים המצחיקים האלה,‬
‫שבהם אתה נראה גבוה, חזק ושמח.‬
‫זה הכול באשמת הבת שלך, ג'וליה.‬
‫היא מדברת עליך כאילו שהיית גיבור.‬
‫בעיניי, אתה עדיין גיבור, אהובי.‬
‫אבל הכול באשמתה.‬
‫מה אני אגיד?‬ ‫ג'וליה תמיד הייתה בבת עיניך.‬
‫עם הכוח ותחושת החירות והצדק שיש לה…‬
‫היא לא שולטת בזה.‬
‫היא רוצה לטייל בעולם, והיא תעשה זאת.‬
‫והיא תחזור.‬
‫היא תחזור, לא רק בגללך ובגללי, אבל…‬
‫יש מישהו במשפחה שלנו…‬
‫הוגו, בעלה של שרה.‬
‫אבא של מרתה.‬
‫האיש הזה פשוט…‬
‫בחור נהדר.‬
‫הוא כל כך מזכיר לי אותך.‬
‫אני מאמינה שהוא וג'וליה‬
‫יוכלו להביא לנו…‬
‫כל כך הרבה אושר.‬
‫אבל אולי הם עדיין לא יודעים את זה.‬
‫טוב, ג'וליה לא יודעת.‬
‫אנחנו מחסנים את העם.‬
‫תודות לגילוי שלך,‬ ‫אנחנו מצילים חיים של מיליונים.‬
‫מי שעומד בראש כל זה הוא לואיס.‬
‫ידידנו היקר.‬
‫הוא הזיז שמיים וארץ כל החודשים האלה‬
‫כדי שאוכל למצוא אותך.‬
‫זה מפעל חייו עכשיו.‬
‫הוא עוזר לאנשים למצוא את יקיריהם‬
‫ועוזר למדינה הזו להשיב את הזיכרון‬ ‫שהיו מי שניסו למחוק.‬
‫ויהיו בחירות, כמובן.‬
‫יהיו בחירות.‬
‫אני לא בטוחה אם בסוף נהיה עניים יותר,‬
‫או אם הכוכב הזה יוכל לעמוד‬
‫ביחס הגרוע שאנו נותנים לו.‬
‫על אף כמה שהוא יפהפה…‬
‫- גילה חיסון לנורה-וירוס,‬ ‫נהרג בשל הגנה על חופש המחשבה -‬
‫בכל מקרה…‬
‫מה שחשוב זה שנהיה חופשיים.‬
‫גבירתי.‬
‫הכול מוכן.‬
‫את בסדר, גבירתי?‬
‫נשיאה!‬
‫- הממשלה מגינה עליכם -‬
‫- העתיד שייך לנו -‬
‫אחת, שתיים, שלוש!‬
‫לא, הבת שלי!‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬