‎NETFLIX PREZINTĂ
‎Un cuplu susține ‎că ar fi părinții lui Sergio.
‎Susțin că... le-a fost luat.
‎Fiul meu va muri?
‎Suntem optimiști acum.
‎Băiatul are nevoie ‎de îngrijire medicală constantă.
‎Luați o decizie.
‎Noi ce i-am oferi?
‎Dragostea noastră.
‎Ministrul a spus că ne putem întoarce.
‎Atunci puteți rămâne singuri cu el.
‎Bună, surioară! Am crescut doza, ‎cum ai vrut, dar peste jumătate au murit.
‎Lucrăm la analizele pe care le doreai… ‎anticorpii au explodat.
‎- N-a ajuns în tabără. ‎- Marta! Fetița!
‎I-am cunoscut pe acești copii ‎la centrul medical.
‎Au fost duși departe.
‎Ne-au luat pe unii dintre noi ‎și ne-au pus într-un autobuz.
‎Trebuie să le găsim familiile.
‎De unde ai afișele astea? ‎Ce știi?
‎Acești copii pot fi în viață.
‎- Ați recunoscut un copil? ‎- Unul dintre ei era fiul meu.
‎Faptul că suntem toți împreună aici
‎e foarte riscant, după cum știm.
‎Dar există ceva mai puternic…
‎emoția și speranța ‎că vă veți putea revedea copiii.
‎Copilul nostru, Fernando.
‎- Problema se agravează. ‎- Ce se poate întâmpla?
‎Madridul poate intra în carantină.
‎Aveți grijă! E bolnavă.
‎- Are virusul! ‎- Stai!
‎Următoarea stație: Zona B-1.
‎Ce scârbos!
‎- Dle, vă simțiți bine? ‎- A vomitat pe mine!
‎- Dar ce... ‎- Atenție!
‎- Vă rog, opriți autobuzul! ‎- Oprește!
‎- Ce e? ‎- Un bețiv.
‎A deranjat o doamnă, apoi a căzut.
‎Nu!
‎Ce naiba faci? Ridică-te!
‎Bețiv nenorocit…
‎- Ajută-mă să-l ridic. ‎- Ești bine?
‎Da, doar am întârziat la muncă.
‎Vino, repede!
‎Stați pe loc! Nu mișcă nimeni!
‎E mort.
‎- Atenție! ‎- Da. Spune.
‎Autobuzul numărul 15.
‎- Avem o urgență medicală. ‎- Bine, recepționat.
‎Activarea protocolului ‎de identificare biochimică.
‎ZONA DE UMBRĂ
‎Stai! Toată lumea stă pe loc! ‎Țineți mâinile la vedere.
‎Nimeni nu se mișcă! ‎Acest autobuz e în carantină.
‎FĂRĂ FRICĂ
‎CONSTRUIND VIITORUL
‎AMINTEȘTE-ȚI PLOAIA
‎RÂZI DE EI
‎PE PERETE, AMINTIREA
‎DREPTURILE TREBUIE CÂȘTIGATE
‎Am fost la întâlnire ieri.
‎Mă numesc Alicia.
‎Da!
‎Îmi păreai cunoscută.
‎Eu sunt Emilia.
‎Am vrut să vin la tine, ‎dar n-am fost în stare.
‎El e Mateo,
‎fiul meu.
‎Ce chipeș!
‎Pentru sănătatea dvs, vor avea loc ‎controale obligatorii între 8:00 și 18:00.
‎Autobuzul medical…
‎De când nu l-ai mai văzut?
‎Vor fi trei ani în mai.
‎Era destul de bolnav, ‎așa că l-am dus la spital.
‎Acolo începuse să-și revină. ‎Era mult mai bine.
‎Eu și Fernando eram fericiți.
‎Apoi, într-o zi… la șase dimineața,
‎a venit o asistentă ‎și a zis că fiul nostru e mort.
‎Dar nu e mort.
‎L-am văzut.
‎Era în viață.
‎La câteva zile după aceea.
‎Toată lumea spunea ‎că trebuie să-mi continui viața.
‎Așa că m-am întors la muncă,
‎mai ales că mă temeam ‎că voi fi concediată.
‎Munceam ca femeie de serviciu
‎în instituții de Stat. ‎În acea zi, eram la Registratură.
‎Îmi făceam treaba
‎când am auzit pași
‎și am văzut un băiat.
‎Mateo?
‎Mateo!
‎Era cu spatele la mine. ‎Nu i-am văzut fața, dar părul ăla…
‎Simțeam în adâncul sufletului...
‎Jur,
‎inima a încetat să-mi mai bată, ‎nu pentru o secundă, două,
‎ci mult timp..
‎Era fiul meu.
‎Am strigat „Mateo!”
‎Eram pe cale să dărâm ușa.
‎Jur că voiam s-o rup în două.
‎L-am strigat, dar n-a răspuns.
‎Brusc, au venit doi polițiști
‎și m-au târât de acolo.
‎Nu!
‎Am încercat să le explic.
‎Am încercat să-i explic poliției,
‎prietenilor mei,
‎soțului meu,
‎dar nu m-a crezut nimeni.
‎Nu m-a crezut nimeni.
‎Ce? Ce naiba!
‎Bună dimineața!
‎Ești penibil, Iván.
‎Nu eu. Așa mi-s genele.
‎Familia mea a atins culmea succesului. ‎Eu nu o pot lua decât în jos.
‎Serios?
‎Nu mai spune!
‎În cazul meu, e exact opusul.
‎Mai jos de atât nu se poate.
‎Așa că sper la un viitor frumos.
‎Spre deosebire de al tău.
‎Sunt beat sau încerci să-mi spui ceva?
‎Ești beat.
‎Manuela!
‎Ești superbă cu părul desfăcut.
‎Lasă-mă în pace, Iván. Serios!
‎Scuze, nu știam că ești aici.
‎- Înlocuiam prosoapele. ‎- Stai liniștită.
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Un bețiv ‎a vomitat pe mine azi, în autobuz.
‎- Biata de tine! ‎- Apoi a leșinat.
‎Poliția a venit după el.
‎- De asta am întârziat. ‎- Da...
‎Te simți bine?
‎- Ți s-a făcut greață? ‎- Nu.
‎Vino, stai jos.
‎Vino, stai aici.
‎Ești dezgustată de ce ai văzut?
‎- Nu știu. ‎- În sfârșit!
‎- Cum a mers la Registratură? ‎- Ce?
‎- Mi-ai spus că ai de mers... ‎- Da!
‎- Grozav... am rezolvat. ‎- Bine.
‎Nu sta acolo. ‎Casa n-are mâini și picioare.
‎- Sigur. ‎- Poftim, Sara.
‎Du-le la reciclat. Pune-le în container.
‎Sigur, Rosa.
‎Pe curând!
‎Alicia.
‎Pentru Dumnezeu! M-ai speriat, Fernando.
‎Unde ai fost?
‎Nicăieri. Am ieșit un pic.
‎Și tu?
‎Mă urmăreai?
‎Urcă în mașină. Te duc acasă.
‎Nu.
‎Îmi pare rău, dar nu urc.
‎Alicia, nu din nou, da?
‎Nu mai pot trece din nou prin asta.
‎Dacă fiul nostru e încă în viață? ‎Fernando, te rog…
‎N-am văzut niciodată cadavrul, Fernando. ‎Nu l-am văzut.
‎Dacă există vreo șansă, trebuie să încerc.
‎Te rog.
‎Îmi pare rău.
‎La naiba!
‎Bună dimineața!
‎- Sunteți responsabilă de asta? ‎- Ce are?
‎- Îi căutăm pe părinți. ‎- Pentru ce?
‎Știați că au murit copiii?
‎- Așa se spune. ‎- Taci din gură!
‎Părinții și-au continuat viața.
‎Nu au nevoie de speranțe deșarte!
‎Te previn.
‎Vreau să-i lași în pace, mă auzi?
‎M-ai auzit?
‎Clar și răspicat.
‎Cum îl chema?
‎Ce?
‎Pe fiul tău. Cum îl chema?
‎Nenorocito, jur că o să te omor…
‎N-ai idee prin ce a trecut soția mea.
‎A pierdut totul. Au pompat-o cu pastile ‎și n-a mai fost la fel.
‎Acum s-a mai liniștit, ‎deci nu te pune cu mine.
‎Poate a învățat să tacă, ‎ceea ce e diferit.
‎Unul dintre copii a reapărut.
‎Trăiește.
‎Emilia?
‎Fiul meu e mort.
‎M-ai auzit?
‎Dacă mai continui mizeria asta, ‎te bag la închisoare pe viață.
‎Tu.
‎Ne tot intersectăm în ultima vreme.
‎Ai grijă!
‎Ce s-a întâmplat?
‎Fiul lui...
‎e unul dintre copiii dispăruți.
‎Măiculiță!
‎Bună dimineața!
‎Bună!
‎N-am venit să te văd.
‎Măi...
‎ce păcat!
‎Totul bine?
‎Familia ta?
‎Toți sunt bine.
‎Mulțumesc!
‎Mă bucur mult.
‎Dle comandant, ce surpriză!
‎Putem vorbi?
‎Desigur. Să mergem în bibliotecă.
‎- Sara. ‎- Da?
‎Adu-ne niște cafele, te rog.
‎Desigur.
‎Azi de dimineață ‎a avut loc un incident foarte grav.
‎Cred că e datoria mea ‎să vă informez personal.
‎- Mulțumim! ‎- Continuă.
‎Nu vrem să alarmăm pe nimeni ‎și sperăm să fie un caz izolat.
‎Mai exact, dle comandant...
‎Un caz de noravirus a fost confirmat ‎acum jumătate de oră în sectorul 1.
‎Un om din autobuzul muncitorilor.
‎Ce s-a întâmplat?
‎A început să vomite și a leșinat. ‎A murit pe loc.
‎L-au testat deja?
‎Da. Și nu există dubii,
‎e o formă foarte agresivă...
‎Ce dezastru!
‎Cum a trecut de control la barieră?
‎- Cine e responsabil? Cine e de vină? ‎- Ne ocupăm.
‎I-am izolat ‎pe toți cei care erau în autobuz
‎cu excepția a două persoane care au fugit: ‎un bărbat și, posibil, o femeie.
‎- Nu avem descrierea lor. ‎- Vrei să spui
‎că avem cel puțin doi oameni ‎infectați în sectorul nostru?
‎Îi vom localiza. Promit.
‎Stai!
‎La ce oră ai ajuns azi?
‎I-ai văzut pe cei doi ‎alergând în direcția asta?
‎Răspunde, Sara. Te rog.
‎Am ajuns la 7:30, ca în fiecare zi.
‎- Înainte de micul dejun. ‎- Și ceilalți?
‎Păi Hugo a venit cu mine și...
‎Rosa și Manuela dorm aici.
‎- Sunt de-ai casei. ‎- Sigur.
‎Mulțumesc, Sara! Poți pleca.
‎Trebuie definit un protocol de urgență.
‎Manuela.
‎Da?
‎Omul din autobuz... avea noravirus.
‎- Ce? ‎- Am auzit de la comandant.
‎Nu se poate.
‎Nu se poate!
‎Calmează-te.
‎- Nu vei păți nimic. ‎- A murit sub ochii mei.
‎E mort!
‎Dacă ai fi infectată, ‎ai avea o erupție roșie peste tot.
‎N-ai nimic. Ești bine.
‎Să-ți văd brațul.
‎Nu se răspândește ușor.
‎A vomitat pe mine, Sara.
‎Trebuie să-i spun dnei.
‎Nu spui nimic nimănui.
‎M-ai auzit?
‎Dacă m-am infectat?
‎Se ia doar din fluide corporale.
‎Serios, calmează-te.
‎Lasă-mă să văd.
‎Îl cunoști pe băiatul ăsta? ‎Uită-te cu atenție!
‎Seamănă mult cu unul.
‎Dar…
‎era mai slab.
‎Și…
‎avea părul mai scurt.
‎Îl chema Mateo?
‎Nu… Numele lui era Pedro.
‎Seamănă mult.
‎Ochii lui...
‎aveau aceeași privire... așa... serioasă.
‎Da, seamănă cu el.
‎Ar putea fi el, dar mai mare.
‎Dar nu îl chema Mateo.
‎I-ar fi putut schimba numele, nu?
‎Deschid eu.
‎- Emilia. ‎- Da?
‎Ai auzit?
‎Despre ce?
‎Cei doi care au venit la tine alaltăieri.
‎- Da. ‎- Cuplul acela.
‎Ce-i cu ei?
‎Au fost omorâți.
‎Ce ai spus, Begoña?
‎Da.
‎Au fost găsiți morți ieri, pe stradă.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Asta mă întreb și eu. Ce s-a întâmplat?
‎Ce fel de oameni vin în casa ta?
‎Erau oameni de treabă, Begoña.
‎- Nu știu ce... ‎- Oameni buni nu se bagă în bucluc.
‎În locul tău, ‎mi-aș face altfel de prieteni,
‎fiindcă nu pot să mă fac mereu că plouă.
‎Álex!
‎Ies să dau un telefon. Vin imediat, Marta.
‎Bine, Emilia. Mulțumesc!
‎Să fie ultima oară ‎când preiei un apel personal aici.
‎Pot să știu unde te duci?
‎- Buric! ‎- Butic!
‎- Nu se zice așa!
‎Cum adică?
‎- Nu mă corecta! ‎- Sara?
‎- Ce? ‎- Sara, te rog.
‎- Poți veni puțin? ‎- Da.
‎Vin imediat. Pune-ți asta.
‎Bună, Hugo!
‎Bună, Sergio!
‎Așa.
‎Revin imediat, bine?
‎Ce e?
‎Părinții lui Sergio au fost găsiți morți.
‎Ce?
‎Ieri.
‎Nu pot să cred!
‎Sărmanul de el!
‎Sper să nu afle adevărul prea curând.
‎Nu e o coincidență.
‎- Știu. ‎- Sigur au fost uciși.
‎Știu.
‎- Să-mi pun puloverul? ‎- Da.
‎Nu pot închide nasturii.
‎Te ajut, nu-ți face griji.
‎Înmormântarea e după-amiază.
‎Vreau să mă duc să vorbesc cu bunicul.
‎- Vin cu tine. ‎- Nu, rămâi aici.
‎Mai bine rămâi cu el.
‎Crezi că e vina noastră?
‎Crezi că au fost uciși... ‎ca să nu-și poată recupera fiul?
‎Nu știu.
‎- Ai grijă, Hugo. ‎- Da.
‎- M-ai auzit? ‎- Sara!
‎Vin, puiule !
‎Te-ai descurcat de unul singur?
‎Vino aici.
‎Campionule! Ai reușit.
‎Îmbrățișează-mă!
‎- Lăsați-ne să-l vedem. ‎- Luați loc, vă rog.
‎- Ușurel. ‎- Lăsați-ne să-l vedem.
‎Nu vom spune nimic. ‎L-am pierdut acum șase ani.
‎Ni s-a spus că a murit.
‎...veți fi închiși sau mai rău.
‎Aveți încredere în mine.
‎Stai liniștit. Este doar un începutul.
‎Cum era mama mea?
‎Aveți încredere în mine.
‎Hugo.
‎Aveți încredere în mine.
‎Hugo!
‎Da, scuze.
‎Vreau să iei niște lucruri. ‎Vino în bucătărie. Îți dau o listă.
‎Regret, nu pot lucra azi. ‎Îmi iau liber.
‎Îți iei o zi liberă?
‎Spune-i ministrului ‎s-o deducă din zilele de concediu.
‎Dacă mă gândesc bine, ‎nu ai zile de concediu.
‎Ai doar o slujbă ‎pentru care ar ucide toți.
‎Poți renunța, te poți spânzura, ‎dar nu ai zile libere.
‎- Hai în bucătărie. ‎- Vorbesc serios, Rosa.
‎Plec chiar acum.
‎Fă ce vrei. Nu sunt mama ta!
‎Domnule.
‎Trebuie să vă vorbesc...
‎în privat.
‎M-am săturat de ei. Nu-i mai suport.
‎Mai vrei cafea?
‎Știi ce vreau.
‎Să nu te gândești!
‎Când asta?
‎Ieri.
‎Unde?
‎Pe stradă, dle.
‎I-am dus acasă.
‎Am vorbit tot drumul. Erau…
‎Erau fericiți.
‎Își luaseră iar fiul în brațe.
‎A fost arestat cineva?
‎Nu, domnule.
‎Sigur că nu.
‎Aș dori să-mi iau liber azi.
‎Vreau să merg la înmormântare. Trebuie.
‎Da, desigur. Orice ai nevoie.
‎Mulțumesc, dle!
‎Hugo!
‎Vin cu tine.
‎Nu știu ce să zic. E în sectorul 2, ‎în cimitirul muni...
‎Ți-am zis că merg cu tine.
‎Pregătește mașina. Așteaptă-mă afară.
‎Scuze, trebuie să plec.
‎Unde?
‎Unde pleci?
‎Referitor la ce s-a petrecut de dimineață, ‎luați măsurile de securitate.
‎Sună-mă dacă sunt probleme.
‎Mulțumesc, comandante! Ține-mă la curent.
‎Se poartă ciudat… ‎Nu-mi mai spune ce gândește.
‎Mă evită.
‎S-a schimbat.
‎Simt că nu mă mai iubește, ‎nu ca înainte.
‎- Tu îl iubești? ‎- Nu.
‎Da. Nu știu…
‎Ne unesc multe lucruri...
‎Deși, în ultima vreme, ‎multe lucruri ne despart.
‎Nu e cazul să discut asta cu tine.
‎Nu e locul, nici timpul potrivit. ‎Scuze, sunt...
‎- ...puțin copleșită. ‎- Descarcă-te.
‎Vreau intensificarea controalelor ‎la barieră.
‎Am nevoie de mostre de țesut. ‎Ai cadavrul?
‎Oamenii mei l-au luat.
‎Mă poți lăsa la birou?
‎- Mai vorbim în mașină. ‎- Nu, Alma…
‎- Trebuie să te rog ceva. ‎- Ce?
‎Nu pleca din casă.
‎Ocupă-te de urgențe la telefon.
‎Doar astăzi,
‎până găsim infectații.
‎Nu mă privi așa.
‎Îmi pasă de tine. N-am ce face.
‎Alma, mă vei asculta?
‎Ador că îți pasă de mine… ‎N-ai idee cât de mult îmi place.
‎Pentru siguranța dvs,
‎trebuie să vă așteptați rândul ‎pentru a intra în sectorul 1.
‎Trebuie să arătați actele la cerere.
‎Stai.
‎Liniștește-te.
‎Emilia ne-a trimis.
‎Vrea să ne întâlnim toți din nou, ‎după-amiază, în același loc.
‎Mulțumesc mult!
‎Ceea ce faceți e foarte important.
‎- Mulțumesc mult! ‎- Trebuia s-o facă cineva.
‎Sunteți foarte frumoși.
‎Ce cuplu drăguț!
‎Știu!
‎Mulțumesc!
‎Pa!
‎Mergem?
‎Să mergem.
‎PRIORITATEA NOASTRĂ: SIGURANȚA ‎ȘI SĂNĂTATEA TUTUROR CETĂȚENILOR
‎ÎI CUNOAȘTEȚI?
‎Când am ajuns aici, uram Madridul.
‎Credeam ‎că e cea mai proastă decizie a mea.
‎Voiam să mă întorc în Asturias.
‎Și acum?
‎Nici gând. Mă bucur că am venit.
‎De ce?
‎Fiindcă...
‎Facem ceva important, nu?
‎Pentru siguranța dvs, ‎păstrați-vă la îndemână
‎permisul și actele de identitate ‎și arătați-le forțelor de ordine.
‎Ce faci?
‎Nu te mișca.
‎M-am întors în lumea celor vii.
‎Nu am chef să vorbesc, bine?
‎Nu te supăra.
‎Nu sunt supărată. Muncesc.
‎Vezi, te-ai supărat!
‎Ieri a fost ziua unui amic.
‎- Ce să fac? Să nu merg? ‎- Iván,
‎ești destul de mare ‎ca să faci ce vrei cu viața ta.
‎Ești geloasă.
‎Haide, Manuela.
‎Data viitoare te iau cu mine… Ce zici?
‎Ascultă...
‎Tu știi ce are?
‎Sunt aici să muncesc, ‎nu să mă bag în viețile altora.
‎Iván!
‎- Las-o în pace. N-o mai agasa. ‎- Vreau doar să știu ce are.
‎Moare de frică.
‎De ce?
‎E gravidă, Iván.
‎Ce?
‎Nu mi-a spus.
‎La vârsta mea, ‎îmi dau seama doar privind-o.
‎La ce te așteptai?
‎Nu mai ești copil. ‎Știi că viața nu e un joc.
‎Nu poți fugi mereu de toate.
‎Pe mine nu mă păcălești.
‎Te știu de când erai copil.
‎- Scuze. ‎- Nicio problemă.
‎Nu știam că-ți place fotbalul.
‎La vârsta ta, eram cel mai bun din clasă.
‎Serios?
‎Deci m-ai putea învăța să șutez.
‎Să șutezi...
‎Să driblezi... să înscrii.
‎Ce zici?
‎Ajutor!
‎Luis! Alma!
‎Trebuie să ne ajuțați.
‎- Ce doriți? ‎- Lasă-ne să intrăm, te rog.
‎- Stai la distanță. ‎- Alma, lasă-ne să intrăm, te rog.
‎- Ce e, Isabel? ‎- Au venit după noi.
‎Grădinarul nostru era în autobuz. ‎Vor să ne ia pe toți.
‎Stați departe toți! Pot fi infectați!
‎Calmează-te, Isabel. ‎E doar un protocol de siguranță.
‎Veți petrece câteva zile sub observație. ‎Voi supraveghea totul.
‎- Calmează-te. ‎- Laura!
‎Nu, Sergio!
‎Sergio, nu te apropia. ‎Ar putea fi bolnavi! Vino aici.
‎- Alma! ‎- Vino aici, Sergio!
‎Alma, și tu ești mamă. ‎Măcar ține-mi fata aici!
‎Te implor! Suntem prietene.
‎Știi că nu pot face asta.
‎- Alma, te rog! ‎- Vreau să intre Laura.
‎Stai! Poliția!
‎Haideți!
‎- Nu mișca! ‎- Stai!
‎- Să mergem. ‎- Nu mișca!
‎- Iván, hai și tu. ‎- Stai pe loc!
‎- Trebuie să vorbim. ‎- Hai!
‎În dubiță!
‎- Mâinile la spate! ‎- Te rog.
‎- Nu ne face rău, te rog! ‎- Haide!
‎- Nu ne face rău. ‎- Haide!
‎- Să mergem! ‎- Unde ne duceți?
‎Urcă, să mergem!
‎Manuela.
‎Manuela!
‎Manuela, oprește-te!
‎Unde se duc?
‎- Ce fac? ‎- Calmează-te, te rog.
‎- Trebuie să te calmezi. ‎- Lasă-mă în pace, Sara!
‎Nu te apropia!
‎Manuela, deschide ușa.
‎- Ne vor auzi. Deschide ușa, te rog. ‎- Pleacă!
‎Dle comandant.
‎Ce e?
‎Nu știu dacă ați auzit, ‎dar ieri după-amiază,
‎un soț și o soție ‎au fost împușcați pe stradă.
‎Da, am auzit de asta.
‎Vreți să investigăm?
‎Navarro, țara asta ‎are probleme mult mai mari
‎decât un jaf amărât în sectorul 2.
‎- Nu crezi? ‎- N-a fost jaf.
‎Poftim?
‎I-am căutat. ‎Informațiile despre ei s-au secretizat.
‎Nu e ciudat?
‎Cu tot respectul, dle,
‎cineva i-a ucis ‎și a făcut să pară un jaf.
‎Nu aveau nimic valoros.
‎Ce era de furat?
‎Știi că-ți prețuiesc profesionalismul, nu?
‎Da.
‎Treaba ta nu e să mergi ‎să investighezi de unul singur.
‎Nici măcar nu e ‎să gândești de unul singur.
‎Tu faci ce-ți spun eu să faci.
‎Să nu mai încurci borcanele.
‎Am înțeles, dle.
‎- Lasă-mă în pace, Sara. ‎- Nu.
‎Te rog, deschide. ‎Nu poți sta închisă toată ziua.
‎Manuela e acolo?
‎Manuela, deschide ușa. Deschide!
‎Te rog, te vor auzi...
‎Să mă audă!
‎Manuela, te rog, deschide.
‎Știu că ești însărcinată.
‎Vreau să vorbesc cu tine.
‎- Nu te apropia! ‎- Ușor.
‎Rămâi unde ești.
‎Niciun pas. Spune ce vrei de acolo.
‎Bine, nu mă mișc… dar să-ți spun ceva.
‎Știu că decizia e a ta.
‎Doar tu știi ce vrei.
‎E normal să te ferești de mine.
‎Și eu vreau ‎să stau departe de mine mai mereu.
‎Dar, înainte să iei o decizie,
‎voiam să-ți spun ceva ‎ce n-am apucat fiind…
‎ori eram prea somnoros ori prea beat.
‎Ori prea îngrozit că mă fac de râs.
‎Vreau să-ți spun…
‎Că ești singura ‎care contează în casa asta.
‎N-am fost prea departe de casă, ‎dar… bănuiesc...
‎că ești tot ce contează în viața asta.
‎Cât de norocoși suntem că ne-am cunoscut!
‎Ei bine, eu sunt norocos… ‎pentru tine e o porcărie.
‎- Nu, Iván ‎- Da. O porcărie.
‎Dar, dacă vrei…
‎Dacă vrei să faci copilul ăla,
‎să știi că și eu vreau.
‎Voi face tot posibilul să ne meargă bine.
‎Nu știu cum, ‎dar te asigur că o voi face.
‎Dacă ai puțină încredere în mine,
‎putem înainta,
‎orice s-ar întâmpla.
‎Unde am putea să mergem?
‎Eram în autobuz, Iván.
‎Lângă mort.
‎Eu am fost.
‎Pe mine mă caută.
‎Nu...
‎Liniștește-te.
‎Totul va fi bine.
‎Voi fi lângă tine.
‎Iván.
‎Așteaptă aici.
‎Rezolv eu.
‎Nu mai avem timp, Alejo.
‎Situația se agravează. ‎Virusul a trecut bariera.
‎Ce să facem?
‎Împărțiți copiii ‎și alegeți familiile unde vor fi plasați.
‎Și fata de care am vorbit? ‎O chema Marta, nu?
‎Vorbim mai târziu.
‎Intră, iubire.
‎Ce e?
‎Trebuie să mă ajuți.
‎Vino la mama.
‎Poți să-mi spui orice.
‎Spune-mi.
‎E Manuela, mamă.
‎E însărcinată.
‎Și e bolnavă.
‎Ea era în autobuz.
‎Trebuie s-o ajuți, mamă.
‎Folosește vaccinul chiar dacă nu e gata. ‎Mor dacă nu încercăm s-o ajutăm!
‎Știu că nu asta ți-ai dorit ‎și că fac totul pe dos.
‎Dar îți promit că o iubesc. ‎Chiar o iubesc.
‎A fi cu ea poate fi singurul lucru ‎pe care l-aș face bine în viața asta.
‎Sara!
‎Mamă, ești supărată?
‎Pe tine?
‎N-aș putea fi supărată pe tine, iubire.
‎Unde e?
‎În baia de jos.
‎Stai aici.
‎Așteaptă să mă întorc, bine?
‎O vei ajuta, nu?
‎Voi face ce e mai bine pentru ea.
‎Și pentru voi.
‎Nu, mamă.
‎Mamă, așteaptă!
‎Te rog, stai!
‎Mamă. Nu suna, te rog. O vor ucide.
‎Ajunge!
‎Mamă!
‎Mamă, te rog!
‎Rai.
‎Doamnă?
‎Deschide ușa.
‎Unde e?
‎Unde s-a dus?
‎Găsiți-o!
‎Găsiți-o pe Manuela în clipa asta!
‎Poți găsi cheile de la mașină?
‎Rosa, unde ești?
‎Ai găsit-o?
‎Nu, doamnă.
‎Nu e nimeni aici.
‎Dar am auzit ceva sus. Mă duc să verific.
‎Hai! Repede!
‎Repede!
‎- Ai grijă de ea. Baftă! ‎- Sara, eu…
‎- E în regulă. Fugi! ‎- Mersi!
‎Baftă!
‎Ne pare foarte rău, domnule.
‎Suntem aici, dacă aveți nevoie de ceva.
‎I-am spus fiului meu și soției lui
‎să nu meargă să vorbească cu voi.
‎Cei ca voi nu știu să procedeze corect.
‎Nu m-au ascultat.
‎Aveau încredere în voi…
‎Și uite-i acum...
‎Uite unde au ajuns.
‎Vă dau cuvântul meu ‎și voi face tot ce pot
‎ca să îndrept lucrurile.
‎E prea târziu.
‎Putem să vă ducem undeva?
‎Nu.
‎Nu e nevoie.
‎Insist.
‎Vă rog.
‎N-aș urca niciodată în mașina aia.
‎Iar astea nu sunt steagurile acestei țări.
‎Nu aveau nimic.
‎Acum nu are pe nimeni.
‎Nu e adevărat.
‎Îl are pe nepotul lui.
‎Vino cu mine, Luis.
‎Vino.
‎Ea e nepoata mea, Marta, și…
‎are zece ani.
‎E aici căci vrea să vă spună ceva.
‎Ce bine că ai venit, Alicia!
‎Nu ți-a fost ușor.
‎Ei bine...
‎Sunteți toți foarte curajoși.
‎Aliciei, ca tuturor de aici, ‎i s-a spus că copilul ei e mort.
‎Am rugat-o ‎să-mi dea o poză cu Mateo, fiul ei.
‎I-am arătat-o Martei.
‎Cunosc un băiat ‎care seamănă mult cu cel din poză.
‎Are aceeași privire serioasă.
‎În acel loc,
‎ne era cam frică.
‎...se deschide să ne primească
‎Cu mai multă glorie
‎Fiindcă eram singuri
‎Și… era un loc foarte mare.
‎Și erau mulți paznici.
‎Toți aveau arme.
‎Dar s-au întâmplat și lucruri bune acolo.
‎Ne dădeau iaurt ca gustare.
‎Și ne-am făcut prieteni.
‎Cel mai bun prieten al meu era Felipe.
‎Era foarte simpatic ‎și avea urechile puțin clăpăugi.
‎Felipe…
‎Dar…
‎Nu sunt sigură că e bine.
‎Uneori, injecțiile...
‎ne făceau rău.
‎Ce injecții?
‎- Ce v-au făcut? ‎- De unde știm...
‎că nu le-au făcut rău?
‎Încă nu știm, ‎dar las-o să-și termine povestea.
‎Tatăl meu m-a găsit.
‎Tată… Iartă-mă ‎că nu ți-am spus mai devreme.
‎A promis că se va întoarce după mine.
‎Dar…‎
‎în noaptea aia ne-au luat de acolo.
‎Nu pe toți, doar pe câțiva.
‎Într-un autocar.
‎Băiatul care seamănă cu Mateo era acolo.
‎La fel și prietena mea, Ana. ‎E foarte înaltă
‎și a zis că tatăl ei îi spunea „broscuță”.
‎E Ana!
‎Dar nu știu unde sunt acum.
‎Îi vom căuta. ‎Fiul nostru trebuie să apară.
‎- Îți amintești… ‎- Ai văzut-o pe fata noastră?
‎Îi vom găsi.
‎Să ne organizăm!
‎Îi vom găsi. Aveți încredere.
‎Așteptați.
‎E cineva care a cerut să vorbească ‎și sunt sigur că ne poate ajuta.
‎Ce caută aici? O să mă omoare.
‎Calmează-te, ‎o să-i spun că te-am târât aici.
‎Vorbesc serios.
‎Ești un avocat grozav și ne ajuți.
‎Eu…
‎Sunt ministrul Sănătății.
‎Subiectul e foarte sensibil ‎și pentru mine, fiindcă acasă
‎avem unul dintre acești copii.
‎Până nu demult,
‎eram sigur că era orfan.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Fiica mea, Daniela, e aici.
‎Bună, scumpo!
‎Sunt sigur ‎că e la fel de speriată ca mine.
‎Aș vrea să-ți mulțumesc.
‎Ești mereu în locul potrivit.
‎Vă promit că sunt de partea voastră.
‎Puteți conta pe mine.
‎Încă nu știu cum.
‎Nu știu de unde să încep căutările ‎după copii...
‎sau după dreptate,
‎sau pentru a împiedica ‎repetarea unei asemenea atrocități.
‎Dar promit că o voi face.
‎Știu…
‎că nu e nimic mai rău ‎decât să pierzi copilul.
‎- Știi unde e fiul tău? ‎- Iván, e foarte periculos
‎pentru tine și pentru toți.
‎O să-l testez pe Sergio. ‎O să-i dau de capăt.
‎Fă ce vrei!
‎- Mi-am văzut fiul mort la spital. ‎- Poți fi sigur că nu e fiul tău?
‎Sunt bolnavă.
‎Te-aș putea infecta.
‎Noi nu ne putem îmbolnăvi.
‎- N-ai nimic de povestit? ‎- Nu s-a întâmplat nimic.
‎Vei găsi iar dragostea cândva.
‎Vreau 20 din cei mai eficienți ‎și loiali oameni din clădirea asta.
‎Îi vreau acum. Ai înțeles?
‎Am înțeles, dle.
‎Ce-ar fi să ne întâlnim într-o zi, ‎să ne îmbătăm și să vedem ce se întâmplă?
‎Îl vom găsi pe fiul tău.
‎Promit.
‎- Ce e? ‎- A fost infectat.
‎Vino aici.
‎Dacă-mi moare fiul, mă omor!
‎Unde naiba e?
‎Ești singurul părinte ‎care mă poate ajuta să-i găsesc.
‎Subtitrarea: Adina Chirica