NETFLIX PREDSTAVLJA
Jedan par tvrdi da su Sergijevi roditelji. Kažu da su im ga ukrali.
Moj će sin umrijeti?
Sada nada postoji.
On treba konstantnu medicinsku njegu.
-Morate odlučiti. -Što mu mi možemo dati?
Možemo mu dati ljubav.
-Ministar kaže da se možemo vratiti. -Bit ćete s Juanom nasamo.
Sestro, povećao sam dozu, kako si htjela. Umrlo je više od pola.
Imamo rezultate. Razina antitijela vrlo je visoka.
-Nije došla u kamp. -To je mala Marta!
Znam tu djecu. Iz medicinskog centra.
Odveli su ih. Izvukli su nas nekoliko i vozili nas autobusom.
Nađimo te obitelji.
Otkuda su ti leci? Što znaš?
Djeca su možda živa.
-Znate li koje dijete? -Jedno od njih bio je moj sin.
Samo to što smo ovdje izlaže nas opasnosti, i to znamo.
Ali postoji nešto jače.
Nada da ćete jednog dana naći svoju djecu.
Naša beba, Fernando.
-Ovo je sve ružnije. -Što može biti?
Karantena u Madridu.
-Zabranjeno je... -Pazite!
-Bolesna je! Ima virus! -Stoj!
Sljedeća postaja: Zona B1.
Odvratno!
-Jeste li dobro? -Povraćao je!
Hej, pazi!
Molim vas, zaustavite autobus!
Što je?
Pijan je. Gnjavio je djevojku i pao.
Ne!
Kojeg vraga radiš? Ustaj!
Prokleta pijandura...
Pomozite da ga dignem!
Bih, ali moram na posao! Kasnim.
Hajde, brzo!
Stanite, svi! Ne mičite se.
Mrtav je.
Pozor.
Da?
Autobus 15.
Imamo hitan zdravstveni slučaj.
Primljeno.
Aktiviram protokol biokemijske identifikacije.
Odmaknite se i držite ruke gdje ih mogu vidjeti.
Ne mičite se. Ovaj je bus pod karantenom.
BEZ STRAHA
GRADI BUDUĆNOST
SJETI SE KIŠE
SMIJ IM SE
SJEĆANJEM PROTIV ZIDA
PRAVA SE ZASLUŽUJU
Jučer sam bila na sastanku.
Zovem se Alicia.
Da, bila si mi poznata.
Ja sam Emilia.
Htjela sam ti prići, ali nisam mogla.
Ovo je Mateo.
Moj sin.
Lijep je.
Zbog vašeg zdravlja sljedeći je obvezni zdravstveni pregled u utorak od 8 do 18 h.
Koliko ga dugo nisi vidjela?
U svibnju su bile tri godine.
Razbolio se, pa smo ga odveli u bolnicu.
Oporavljao se. Bilo mu je bolje.
Fernando i ja bili smo tako sretni.
I jednog dana,
u šest ujutro,
ušla je jedna sestra i rekla nam da je umro.
Ali nije mrtav. Vidjela sam ga.
I bio je živ.
Samo nekoliko dana poslije
svi su mi govorili da izađem iz kuće i nastavim sa životom.
Vratila sam se na posao.
Bojala sam se da će me otpustiti.
Radila sam čisteći javne ustanove.
Tog sam dana bila u registru.
Radila sam svoje
kad sam čula korake.
I vidjela sam dijete.
Mateo?
Mateo!
Bio je okrenut leđima. Nisam vidjela lice, ali ta kosa...
Obuzeo me takav osjećaj...
Kunem ti se da mi je srce stalo.
Ne na sekundu ili dvije. Na dugo.
Jer sam znala da je to moj sin.
Povikala sam: „Mateo!“
Kanila sam razvaliti vrata, kunem ti se!
Zazivala sam njegovo ime, ali nije mi odgovorio.
U tom su se trenutku pojavili policajci i nasilu me odvukli.
Ne!
Pokušala sam im objasniti.
Pokušala sam objasniti policiji, svojim prijateljima,
svojem mužu...
Ali nitko mi nije vjerovao.
Nitko nije vjerovao!
Koji vrag!
Dobro jutro.
Nevjerojatan si, Iván.
Nisam ja, Manuela, nego geni.
Moja je obitelj dosegnula vrh. Otad sve ide nagore.
A da?
Ma nemoj.
U mojem je slučaju baš obratno.
Niže ne ide.
Nadam se da je budućnost lijepa.
Kakvu ti nemaš, čini se.
Želiš li mi nešto reći ili je to moj mamurluk?
Mamurluk.
Manuela!
Divno ti stoji puštena kosa.
Pusti me na miru, Iván.
Oprosti, nisam znala da si tu.
-Došla sam promijeniti ručnike. -Bez brige, ne smetaš.
-Jesi li dobro? -Da.
Neki pijanac povraćao je u autobusu.
Jadnik.
Onesvijestio se.
Došla je policija i sve. Zato kasnim.
Da.
Jesi li dobro?
-Vrti li ti se? -Ne.
Dođi, sjedni.
Dođi, sjedni ovamo.
Možda ti je pozlilo od tog prizora.
-Ne znam. -Napokon!
-Kako je bilo na prijavama? -Molim?
-Rekla si da ideš na prijave... -Da, dobro je bilo.
-Riješeno. -Dobro.
Što stojite? Kuća se neće sama očistiti!
-Jasno. -Uzmi, Sara.
Idi recikliraj ovo. Baci u kontejner za staklo.
Odmah, Rosa.
Vidimo se poslije?
Alicia.
Zaboga, uplašio si me, Fernando!
Gdje si bila?
Nigdje. U šetnji.
A ti?
Pratio si me?
Fernanda, uđi u auto. Vodim te kući.
Ne.
Žao mi je, ali neću.
Alicia, ne opet.
Ne mogu to opet prolaziti.
A ako je naš sin živ?
Fernando, molim te.
Nismo vidjeli njegovo tijelo.
Nikada.
Dok god postoji mogućnost, moram pokušavati.
Molim te.
Žao mi je.
Kvragu!
Dobar dan.
-Vi ste odgovorni za ovo? -Zašto je to loše?
-Tražimo njihove roditelje. -Zašto?
Djeca su umrla.
-To kažu. -Šutite.
Ti su roditelji krenuli dalje.
Ne trebaju nekog tko će im davati lažne nade.
Da nisam više vidio nijedan!
Pustite ih na miru. Jasno?
-Jeste li čuli? -Dobro sam čula.
Kako se zvalo?
Molim?
-Vaše dijete. Kako se zvalo? -Jebemti, pusti to ili ću...
Nemaš pojma što je moja žena prošla.
Sve je izgubila. Kljukali su je tabletama. Nije više ista.
Ali sad je mirnija, pa to nemoj sjebati.
Možda je samo naučila šutjeti.
Pojavilo se jedno dijete.
Živ je.
Emilia?
Moj je sin mrtav. Čuješ li me?
A ako nastaviš s ovim sranjima, trunut ćeš do kraja života u zatvoru.
Ti...
Često se srećemo u zadnje vrijeme.
Pazi se.
Što je bilo?
Njegov je sin jedan od nestalih.
Šališ se.
Dobar dan.
Danas nisam došao tebi.
Pa dobro. Kakva šteta.
Sve je u redu?
Tvoja obitelj?
Svi su dobro, hvala.
Drago mi je.
Bojniče.
Kakvo iznenađenje.
-Možemo li razgovarati? -Naravno. Idemo u ured.
-Sara? -Da?
-Donesi nam kave, molim. -Jasno.
Jutros se dogodilo nešto vrlo ozbiljno.
Htio sam vas osobno obavijestiti.
-Hvala, bojniče. -Nastavite.
Ne želimo dizati uzbunu i nadamo se da je slučaj izoliran.
Budite izravni.
Potvrđen je slučaj noravirusa u Sektoru 1 prije pola sata.
Čovjek je putovao u busu za osoblje.
Što je bilo?
Povraćao je i onesvijestio se.
Mrtav na mjestu.
-Već su ga testirali? -Da, nema sumnje.
-I soj je vrlo agresivan. -Katastrofa.
Kako su ga mogli pustiti na kontroli?
Tko je odgovoran?
Radimo na tome.
Zasad smo izolirali putnike iz autobusa,
osim dvije osobe koje su pobjegle,
jednog muškarca i jedne žene.
Još nemam njihove opise.
Želite reći da su dva nosioca virusa i dalje u ovom sektoru?
Naći ćemo ih, obećavam.
Čekaj.
Kad si ti stigla jutros?
Te su dvije osobe bježale u ovom smjeru.
Sara, odgovori, molim te.
Jasno. Stigla sam u 7.30, kao svako jutro.
-Prije doručka. -A ostatak osoblja?
Pa Hugo je došao sa mnom, a Rosa i Manuela spavaju ovdje.
-Domaće su. -Istina je.
Hvala, Sara. Smiješ ići.
Odmah moramo definirati protokol.
Manuela.
Što?
Ono iz autobusa bio je noravirus.
-Što? -Bojnik je upravo rekao.
Ne, ne može biti.
Ne može.
Smiri se. Možda ti ništa ne bude.
Umro je preda mnom, Sara. Umro je.
Da si zaražena, imala bi crvene mrlje po tijelu.
Nemaš ništa. Dobro si.
Da vidim ruku.
Ne prenosi se tako lako.
Povraćao je, Sara.
-Moram reći gazdarici. -Nikom nećeš ništa reći!
Čuješ li?
-Što ako sam zaražena? -Virus se prenosi samo tekućinama.
Dobro? Smiri se.
Daj da vidim.
Poznaješ li ovog dečka, draga? Dobro pogledaj.
Jako sliči na jednog.
Ali bio je mršaviji.
I imao je kraću kosu.
-Zvao se Mateo? -Ne.
Zvao se Pedro.
Jako mu sliči. Kod očiju.
Kad te pogleda sav ozbiljan.
Da, sliči mu.
Možda je samo stariji?
Nije se zvao Mateo.
Ali možda su mu promijenili ime.
Idem otvoriti.
-Emilia? -Da?
Čula si?
Što?
Onaj par koji je bio kod tebe.
-Da? -Bračni par.
-Da, što? -Ubili su ih.
Što to govoriš?
Da.
Jučer su ih pronašli na ulici, mrtve.
Ali što se dogodilo?
To se i ja pitam, Emilia.
Kakve to ljude puštaš u kuću?
To su bili dobri ljudi, Begoña.
-Ne znam što... -Dobri se ljudi ne uvaljuju u nevolje.
Bolje biraj prijatelje.
Jer više neću žmiriti na jedno oko.
Álex!
Moram na govornicu. Odmah se vraćam, Marta.
Jasno, Emilia. Hvala.
Ovo je zadnji put da primaš osobni poziv u ovoj kući.
Smije li se znati kamo ćeš?
-Pupak! -Pupak.
-Pupak! -Ne!
Kako ne?
-Nemoj me ispravljati! -Sara.
-Što? -Sara, oprosti.
-Možeš li izaći? -Da.
Stižem. Odjeni ovo.
Bok, Hugo.
Bok, Sergio.
Tako.
Odmah se vraćam.
Što je?
Našli su Sergijeve roditelje mrtve.
-Molim? -Jučer.
Ne mogu vjerovati.
-Jadničak. -Nadam se da neće uskoro saznati istinu.
Ovo nije slučajnost.
-Znam. -Ubili su ih!
Znam.
-Da odjenem vestu? -Da, dragi.
Ne znam zakopčati.
Pomoći ću ti, bez brige.
Već će ih danas pokopati.
Ići ću onamo i porazgovarati s djedom.
-Idem s tobom. -Ne, ostani ovdje.
Bolje je da ostaneš s malim.
Misliš li da smo mi krivi?
Misliš li da su ih ubili da ne mogu zadržati sina?
Ne znam.
Dobro se pazi. Dobro?
Sara!
Stižem, dušo.
Pa sam si je odjenuo!
Dođi.
Prvak si.
Bravo.
Zagrli me.
-Dajte da vidimo malog. -Sjedni.
-Polako. -Dajte da ga vidimo.
Šutjet ćemo. Izgubili smo ga prije šest godina.
Rekli su nam da je umro.
Završit ćete u zatvoru, ili gore! Vjerujte mi.
Polako, ovo je tek početak.
Kakva je bila mama?
Vjerujte mi.
Hugo.
Vjerujte mi.
Hugo!
Da, oprostite.
Moraš ići po neke stvari. Dođi u kuhinju, dat ću ti popis.
Žao mi je, ali danas uzimam slobodan dan.
Uzimaš slobodan dan?
Reci ministru da ti odbije od godišnjeg.
Ma čekaj... Nemaš ni godišnji!
Imaš samo posao koji svi žele.
Možeš dati otkaz, ali ne i uzeti slobodan dan.
-Dođi u kuhinju. -Ozbiljan sam, Rosa.
Odmah odlazim.
Radi što hoćeš. Nisam ti majka.
Gospodine.
Moramo razgovarati.
Nasamo.
Dosta mi ih je. Ne mogu ih više podnijeti.
Želiš li još kave?
Znaš što želim.
Da nisi ni pomislio.
Kad se to dogodilo?
Jučer.
Gdje?
Na ulici, gospodine.
Odvezao sam ih kući.
Cijelim smo putem razgovarali.
Bili su tako sretni.
Napokon su zagrlili sina.
Jesu li nekog uhitili?
Ne, gospodine. Naravno da ne.
Molio bih vas slobodan dan.
Želim ići na sprovod. Moram ići.
Naravno, samo idi.
Hvala, gospodine.
Hugo!
Idem s tobom.
Nije dobra ideja. Na gradskom je groblju Sektora 2...
Rekao sam da idem!
Izvezi auto i čekaj me vani.
Moram ići. Žao mi je.
Kamo?
Kamo ćeš?
Što se tiče slučaja virusa, poduzmi potrebne medicinske mjere.
Nazovi ako bude problema.
Hvala, bojniče. Obavještavajte me.
Tako je čudan.
Više mi ne govori o čemu razmišlja.
Izbjegava me.
Promijenio se.
Kao da me više ne voli. Ne kao prije.
-A ti njega? -Ne. Da. Ne znam.
Mnogo nas stvari veže.
Iako nas i rastavljaju mnoge u zadnje vrijeme.
Ne bih o tome s tobom. Nije ni vrijeme ni mjesto.
Oprosti, samo mi je previše.
Bez brige.
Zahtijevam nove kontrole na Zidu.
Trebam uzorke s tijela.
-Tvoji su ga odveli? -Da, to je riješeno.
Moram u ured. Možeš me odvesti?
-Možemo o tome u autu. -Alma.
-Moram te nešto tražiti. -Što?
Ne bih da izlaziš iz kuće.
Riješi hitne stvari telefonom.
Samo jedan dan.
Dok ne nađemo zaražene.
Ne gledaj me tako.
Brinem se za tebe. Ne mogu si pomoći.
Alma, hoćeš li me poslušati?
Volim kad se brineš za mene. Toliko mi se to sviđa.
Zbog svoje sigurnosti poštujte red za pristup...
Oprostite.
Bez brige, šalje nas Emilia.
Želi da se nađete popodne na istom mjestu.
Mnogo vam hvala.
To što radite vrlo je važno.
Hvala.
Pa netko mora.
Lijepi ste.
-Dobar ste par. -A da?
Da.
Hvala.
Doviđenja.
Idemo?
Idemo.
POZNAJEŠ LI IH?
Znaš li da sam mrzio Madrid kad sam tek stigao?
Mislio sam da smo pogriješili.
-Samo sam se htio vratiti u Asturiju. -Više ne želiš?
Ne. Drago mi je što smo došli.
Zašto?
Pa zato što radimo nešto važno.
Zbog svoje sigurnosti držite dozvole
i isprave na mjestu gdje ih policija može vidjeti.
Što to radiš?
Ne miči se.
Vratio sam se u svijet živih.
Nemam volje za razgovor.
Ne ljuti se.
Ne ljutim se, radim.
Vidiš da si ljuta?
Prijatelju je bio rođendan. Trebao sam ga propustiti?
Iván, dovoljno si star da radiš što te volja sa životom.
Ljubomorna si.
Hajde, Manuela.
Sljedeći put vodim te sa sobom. Što kažeš?
Slušaj...
Što joj je?
Ja ovdje radim i ne gledam tuđa posla.
Iván.
Pusti djevojku na miru.
-Samo želim znati što joj je. -Trese se od straha.
Čega se boji?
Trudna je, Iván.
Molim?
Nije mi rekla,
ali u određenoj dobi takve stvari samo vidiš.
Što si mislio da će se dogoditi? Sad već znaš da život nije igra.
Ne možeš od svega bježati.
Mene ne možeš prevariti.
Znam te odmalena.
-Oprosti. -Nema veze.
Nisam znao da voliš nogomet.
-U tvojoj sam dobi bio najbolji u razredu. -Stvarno?
Možeš me naučiti pucati.
Pucati? I driblati i zabijati golove.
-Što kažeš? -Upomoć!
Upomoć!
Luis! Alma!
Pomozite nam!
-Što želite? -Pustite da uđemo.
-Natrag. -Alma, pusti nas!
-Što je, Isabel? -Došli su po nas!
Naš vrtlar je bio u autobusu i žele nas sve odvesti!
Odmaknite se! Mogli bi biti zaraženi.
Smiri se, Isabel. To je samo zaštitni protokol.
Provest ćete par dana na promatranju i gotovo.
-Pobrinut ću se za to. -Laura!
Sergio, ne!
Sergio, ne približavaj se! Možda su bolesni!
-Alma! -Dolazi!
Sergio.
-Dođi ovamo. -Molim te, i ti si majka!
Uzmite bar djevojčicu! Preklinjem te! Prijatelji smo!
Znaš da ne mogu.
-Alma, molim te! -Želim da Laura uđe!
-Stanite, policija! -Stojte!
Stojte!
Idemo. Iván, i ti.
-Idemo. -Ne mičite se!
Trebamo razgovarati.
Ne mičite se!
U kombi!
-Ruke uvis! -Molim vas, nemojte nam nauditi.
-Idemo! -Nemojte, molim vas.
-Idemo! -Kamo nas vodite?
Idemo.
Manuela!
Manuela, stani!
Kamo ih vode? Što će im učiniti?
Moraš se smiriti.
Pusti me na miru, Sara! Ne prilazi mi.
Manuela, otvori.
Čut će nas.
-Otvori vrata! -Odlazi!
Bojniče!
Što je?
Ne znam jeste li čuli, ali jučer su ubili bračni par na ulici.
Da, čuo sam.
Ne bismo li trebali istražiti?
Navarro, ova zemlja ima ozbiljnijih problema
od obične pljačke u Sektoru 2.
-Zar ne? -Ako nije pljačka?
Molim?
Potražio sam informacije o paru. Tajne su.
Nije li to čudno?
Uz dužno poštovanje, bojniče,
mislim da je ubojica namjestio pljačku.
Bili su siromasi.
Što će im ukrasti?
Znate da veoma cijenim vaš profesionalizam, zar ne?
Da.
Ali vaš posao ne uključuje samostalnu istragu.
Pa čak ni samostalno razmišljanje.
Samo trebate raditi što ja kažem.
Nemojte se opet zabuniti.
Neću, bojniče.
Pusti me na miru.
Neću. Otvori.
Ne možeš cijeli dan biti zatvorena.
Manuela je unutra?
Manuela, otvori.
-Manuela, otvori! -Čut će te.
Neka me čuju! Manuela, otvori, molim te!
Znam da si trudna.
Želim razgovarati.
-Ne prilazi. -Opusti se.
Ostani ondje.
Ni koraka više! Reci što trebaš odande!
U redu, ne mičem se. No daj da ti nešto kažem.
Znam da je to tvoja odluka.
Samo ti znaš što želiš.
I shvaćam zašto mi ne želiš biti blizu.
I ja često želim pobjeći od sebe.
Ali prije negoli doneseš odluku,
želim ti reći nešto što još nisam...
jer sam bio umoran ili pijan.
Ili prestrašen glumio klauna.
Želim ti reći...
Samo si mi ti važna u ovoj kući.
Nisam bio puno u inozemstvu,
ali mislim da si jedna od rijetkih koji vrijede u životu.
I da smo imali sreće što smo se upoznali.
Iako, sreća je moja. Za tebe je to bilo sranje.
-Ne, Iván... -Da, sranje.
Ali ako želiš...
Ako želiš imati to dijete...
znaj da ga i ja želim.
I učinit ću sve da uspijemo.
Još ne znam kako, ali kažem ti da ću to napraviti.
Ako mi budeš bar malo vjerovala,
možemo krenuti dalje,
bilo kako bilo.
Kamo ćemo nas dvoje?
Bila sam u autobusu, Iván.
Kraj mrtvaca.
To sam bila ja.
Mene traže.
Ne...
Smiri se. Sve će biti u redu.
Bit ću s tobom.
Iván.
Čekaj ovdje. Riješit ću to.
Nemamo vremena, Alejo.
Stvari su sve gore. Virus je prešao Zid.
Što želiš poduzeti?
Odvoji djecu i odluči s kojom će obitelji koje ići.
A ona mala o kojoj smo razgovarali? Marta?
Poslije ćemo.
Uđi, ljubavi.
-Što je? -Trebam tvoju pomoć.
Dođi mami.
Možeš mi sve reći.
Reci mi.
Riječ je o Manueli.
Trudna je.
I bolesna je.
Bila je u autobusu.
Moraš joj pomoći. Postoji cjepivo.
Možeš joj ga dati, pa ne uspjelo. Ako joj ne pomognemo, umrijet ću!
Znam da nisi ovo htjela
i da uvijek sve sjebem, ali ja je volim.
Zaista je volim i biti s njom prvo je dobro što mogu u životu učiniti.
Sara!
Mama, ljutiš li se?
Na tebe?
Ne bih se mogla na tebe ljutiti.
Gdje je ona?
Dolje, u kupaonici.
Ostani ovdje.
Čekaj da se vratim. Dobro?
Pomoći ćeš joj, zar ne?
Napravit ću najbolje za nju.
I za tebe.
Ne, mama.
Čekaj, mama!
Molim te, čekaj!
Nemoj ih zvati. Ubit će je!
Dosta!
Mama!
Mama, molim te!
Rai!
-Gospođo? -Otvori vrata.
Gdje je?
Kamo je otišla?
Nađite je.
Tražite je posvuda i nađite je!
Znaš li gdje su ključevi auta?
Rosa, gdje si?
Jesi li je našla?
Ne, gospođo.
Ovdje nema nikoga.
Ali čula sam nešto gore. Idem onamo.
Hajde, brzo.
Brzo.
-Čuvaj je. Sretno. -Sara...
U redu je. Idite!
Hvala.
Sretno.
Veoma nam je žao, gospodine.
Ako nešto trebate, tu smo za vas.
Rekao sam sinu i njegovoj ženi
da ne idu razgovarati s vama.
Ljudi kao vi ne rade stvari kako spada.
Nisu me slušali i vjerovali su vam.
A pogledajte ih sad.
Pogledajte gdje su završili.
Dajem vam riječ da ću učiniti sve što mogu
da ovo ispravim.
Prekasno je.
Da vas nekamo odvezemo?
Ne. Nema potrebe.
Inzistiram.
Molim vas.
Nikad ne bih ušao u taj auto.
A ono nisu zastave ove zemlje.
Nisu ništa imali.
A sada nemaju nikoga.
Ne, on ima nekoga.
Ima svog unuka.
Dođi sa mnom, Luis.
Dođi.
Ovo je moja unuka Marta.
Ima deset godina.
Došla vam je nešto reći.
Dobro došla, Alicia.
Sigurno nije bilo lako.
Pa svi ste veoma hrabri.
Aliciji, kao svima vama, rekli su da joj je dijete mrtvo.
Tražila sam je da mi da sliku svojeg sina Matea.
Da je pokažem Marti.
Znam dečka koji jako sliči onom sa slike.
Bio je ozbiljan, kao i taj.
Na tom mjestu svi smo se malo bojali.
Jer smo bili sami,
a to je mjesto bilo vrlo veliko.
I bilo je mnogo stražara.
Svi su imali pištolje.
Ali dogodile su se i dobre stvari.
Davali su nam jogurte za užinu.
I sprijateljili smo se.
Moj najbolji prijatelj zvao se Felipe.
Bio je smiješan
i uši su mu malo stršale.
Ali...
ne znam je li Felipe dobro.
Katkad nam zbog uboda nije bilo dobro.
Kakvih uboda? Što su vam radili?
Kako da znamo da nisu ozlijedili djecu?
Ne znamo, ali pustite je da dovrši.
Moj me tata našao.
Tata, oprosti što ti nisam prije rekla.
Obećao je da će se vratiti po mene.
Ali...
te su nas noći izveli odande.
Ne sve. Samo neke.
U autobusu.
Ondje je bio dečko koji sliči Mateu.
I moja prijateljica Ana.
Vrlo je visoka i rekla je da ju je tata zvao Žabicom.
To je Ana!
Ali ne znam gdje su sada.
Potražit ćemo ih.
Dušo, sjećaš li se...
Naći ćemo ih. Trebamo se organizirati.
Trebamo se organizirati i naći ćemo ih. Imajte nade.
Čekajte.
Ovdje je netko tko želi govoriti, a sigurna sam da nam može pomoći.
Što on radi ovdje? Ubit će me.
Reći ću mu da sam te nasilu dovukao.
Ozbiljan sam.
Jer si sjajna odvjetnica i pomažeš nam.
Ja...
ministar sam zdravstva.
Ova mi je tema bliska jer u mojoj kući
živi jedno od te djece.
Donedavno...
bio sam siguran da to dijete nema roditelje.
Veoma mi je žao.
Moja kći Daniela je ovdje.
Zdravo, dušo.
Siguran sam da je uplašena kao i ja.
Želim ti zahvaliti
što si uvijek na pravom mjestu.
Obećavam vam da ću stajati uz vas.
Možete računati na mene.
Još ne znam kako.
Ne znam gdje bih počeo tražiti djecu,
kako vam donijeti pravdu
i spriječiti da se ovakva strahota ponovi.
Ali obećavam da hoću.
Znam...
da u životu nema gorega od gubitka djeteta.
Znaš li gdje ti je sin?
Iván, ovo je vrlo opasno za tebe i sve nas.
Testirat ću Sergija i otkriti istinu.
-Radi što hoćeš! -Moj je sin bio u bolnici, mrtav.
Možete li reći da to nije vaš sin?
Bolesna sam. Mogu te zaraziti.
Mi se ne možemo razboljeti.
-Nećeš mi reći? -Ništa se nije dogodilo.
Opet ćeš se zaljubiti.
Želim 20 najučinkovitijih i najvjernijih ljudi iz zgrade. Jasno?
Jasno, bojniče.
A da se jedan dan napijemo i vidimo što će biti?
Naći ćemo tvojeg sina. Obećavam ti.
-Što je? -Zaražen je.
Dođi.
-Ako mi sin umre, ubit ću se! -Gdje je ona?
Vi ste jedini roditelj koji ih može pomoći naći.
Prijevod titlova: Dunja Medaković