NETFLIX PRESENTERAR
-Vem har stuckit dig så? -På det där läkarstället.
De sa att vi var unika subjekt.
Barnen mår bra. De är friska och lyckliga.
Vi växlar mellan blodprov och injektioner. Vi inväntar instruktioner, syster.
Vi skålar för virusets totala utplåning!
-Jag beklagar verkligen er väns olycka. -Igår försökte någon skjuta mig.
Var det en olycka?
Jag hörde om en skottlossning igår när en terrorist försökte fly.
Ducka, ministern!
Men ni kan ju inte ha varit med henne.
-Ursäkta, señora. -Ta honom.
Det är hälsoministerns brorson.
Helvete!
-Vad gör du här? -Jag måste veta vad som hände. Du då?
-Clara bad mig hämta något här. -Behåll mobilen och ring om det är något.
Är det ni som har affären? Vi tror att vår son är här.
-Han har stora bruna ögon. -Och två födelsemärken bakom örat.
-Varför tog de deras son? -Jag vet inte.
Men vi måste ta honom hem, annars börjar de fråga.
Vi måste ta honom dit, annars blir de oroliga.
Det kan gå illa för er.
Du får sova över hos oss.
Herregud, Marta.
Var är han?
Var är pojken?
-Señora... -Var är han?
-Vi kanske borde... -Var är han?
Han sover i Martas rum.
Sergio.
-Det finns inget ljus, faster. -Klä på dig. Vi går. Nu!
Kom igen.
-Kom igen. Hjälp mig. -Berätta inte. Prata med Luis, inte henne.
Vi är hemskt ledsna.
Vi förstår att ni blev rädd, men han mår bra.
Igår när vi kom till er var ni inte där. Han hade varit ensam.
-Ni ville inte lämna honom ensam. -Precis.
Ni måste skoja med mig.
Vilka tror ni att ni är? Ni kan inte fatta ett sånt beslut.
-Señora... Igår kom ett par hit... -Jag bryr mig inte.
Vet ni hur det kändes att inte se honom i sin säng?
Minns ni känslan när Marta var borta?
Gör ni inte det, så får ni snart känna det igen
när de tar henne igen för att ni är arbetslösa.
Ni får sparken. Kom aldrig tillbaka.
-Vad menar...? -Kom gubben. Mår du bra?
Vänta, señora.
-Rör mig inte. -Jag ber dig.
Kom, älskling.
Det är okej, vännen.
Hände det där precis? Kan hon sparka er så där?
-Helvete. -Jävla subba.
Jag kan inte tro det. De får inte ta Marta igen.
-Sluta slösa tid. Gå och prata med Luis. -Ja, vi går.
GLÖM ALDRIG VEM DU ÄR
UTAN RÄDSLA
BYGG FRAMTIDEN
MINNS REGNET
SKRATTA ÅT DEM
MOT MUREN MINNET
RÄTTIGHETER MÅSTE VINNAS
Följ med Rosa, Sergio.
-Alejo, vad är det? -Lugn, Alma.
-Barnen mår bra. -God morgon, Alejo!
De ska äta frukost nu. Vi har mjölk. De har det bra.
Men vi måste ha tålamod. Vissa är redan väldigt svaga.
-Vi kan inte pressa dem mer. -Var inte så feg, lillebror.
Tänk på mamma. Vi måste komma framåt.
Ta vad du vill, men skada mig inte. Snälla.
Ta vad du vill ha... och försvinn! Försvinn!
Lugn.
Det är jag, mamma.
Det är inte möjligt.
Min pojke!
Du lever! Jag visste det, älskling!
De senaste veckorna har 500 nya noravirusfall registrerats.
Även om inresor till Madrid har begränsats har ett utbrott upptäckts i Alcorcón.
Området är i karantän och inresa är förbjuden.
-Kom ihåg... -Det blir bara värre och värre.
-Vad kan hända? -De kan sätta Madrid i karantän.
Då får vi brist på allt.
-Kära nån. -Ja. Kom.
För er säkerhet. Ha era handlingar redo och uppvisa dem när...
God morgon.
Ert passerkort är ogiltigt.
Varför? Ni känner väl igen oss? Vi är här varje dag.
Den här vägen.
Ni kan väl prova igen.
-Det är ogiltigt. -Vad menar du?
Kolla era listor. Det är ett misstag.
-Vi arbetar i en viktig persons hem. -Vem?
-Hälsoministern. -Ja.
-Vi får inte bli sena. -Får jag se?
-Akta er! Hon är sjuk! Hon har viruset! -Halt!
Halt!
Spring!
Kom igenom snabbt. Kom.
Blockad!
De jobbar för ministern. Släpp igenom dem. - Kom nu. Fort.
Biokemiskt smittskydd begärt.
NAMN: HUGO JIMÉNEZ FUENTES FÖDD: 12/1 2040
NAMN: FELIPE RAMOS GALERA FÖDD: 8/8 2040
Emilia?
-Emilia? -Ja.
-Går det bra? -Ja.
-Vad tänker du på? -Jag förstår bara inte.
Jag förstår inte varför Carlos gav henne bilderna.
Han riskerade livet för att ta dem till oss.
Varför är det bilder på Marta och Sergio?
Vad har de med varandra och de andra barnen att göra?
Vet du vad jag tror?
De kanske inte tog Marta för att din bror inte hade jobb.
De kanske ville ta henne.
Varför skulle de göra det?
För ett tag sen...
Det var några år sen. Det gick ett rykte...
En grupp föräldrar som letade efter sina försvunna barn
sa att de lämnat dem på sjukhuset och att man sagt att de hade dött.
Det pratades mycket om det på gatorna. Sen, helt plötsligt...
...försvann ryktet bara.
Jag känner dem.
Jag känner de här barnen.
De var på läkarstället och de tog dem därifrån.
-Ska du inte lägga dig lite till? -Vänta.
Vart tog de dem?
Vi ska en gång åter höra namnet
På vårt fosterland i all sin...
De tog ut några av oss.
De satte oss på en buss.
Vi blev jättetrötta och somnade.
De ville också åka hem till sina föräldrar. Precis som jag.
Vi måste göra något.
Vi måste hitta deras familjer.
Kom, älskling.
Kom, tjejen.
UNIKA SUBJEKT
FRAMTIDEN TILLHÖR OSS
TILLSAMMANS GÅR VI FRAMÅT
Nästa hållplats: Zon C-2.
Hallå?
Rosa!
Manuela. Snälla, öppna grinden!
Rai, vi måste tala med señor.
-Nej, ni jobbar inte här längre. -Snälla.
Det är viktigt.
-Ring honom då. Han svarar säkert. -Släpp in oss, din skitstövel.
-Vad kallade du mig? -Du hörde. Din skitstövel! Släpp in oss.
Så ja.
-Rai, det är viktigt. -Försvinn!
Vi går ingenstans, Rai. - Manuela! Rosa!
-Rör henne inte. - Señorita! -Rai?
Señorita, vi måste tala med er far. Det är komplicerat.
Det gäller Sergio. Vi måste verkligen komma in.
Rai. Låt dem komma in.
Helvete.
Tack.
-Våga inte störa señor! -Rosa, släpp mig. Ärligt.
-Jag vill inte skada dig. -Jag ber dig.
-Sara, älskling. -Kommer hon också?
-Señor. -Vad är det?
Ursäkta att vi stör så här, men ni måste höra på oss.
-Om det gäller ert avsked... -Lyssna en minut.
-Vad säger du? Är de hos min man? -Ja.
-Jag sa ju att jag inte ville se dem här. -Jag ska hjälpa er.
Jag gör det.
-Vem släppte in dem, Rosa? -Jag vet inte.
Det är sant.
Det är ett par som säger sig vara Sergios föräldrar.
Va?
Igår kom vi med honom. Vi ville prata med er, men ni var borta.
-Det var därför vi tog med honom hem. -De säger att...
...de blev lurade att ge bort honom. Han blev stulen.
De sa saker om honom. De verkar känna honom väldigt väl.
Förstår ni?
Vad gör ni här? Hur vågar ni?
-Alma, vänta. -Nej. Jag ringer polisen.
Ni. Jag avskedade ju er. Ni kidnappade Sergio. Jag var så orolig.
Är du klar? Bra. Nu lyssnar vi på dem. Det är viktigt.
-Hör här, señora... -En minut.
-Jag förstår inte dig. -Minns du vad Sergios föräldrar hette?
Ja. De vet att Sergio inte är vår brorson. Det är bara som vi kallar honom.
Juan.
Han heter Juan. Det är hans riktiga namn.
Eller hur?
Var har ni hört det?
Ett par berättade det för oss. Det är viktigt att ni lyssnar på dem.
Vänta på oss i köket är ni snälla. Tack.
Det kan vara dem.
Om det dyker upp en kvinna nu och säger att hon är Sergios mamma
så är det för att få pengar.
-De är säkert med på det allihop. -Jag vet inte.
-Jag vill träffa dem hur som helst. -Varför?
För att vi är skyldiga Sergio det.
Eller Juan.
Tycker du inte det?
Skriv under här och här. Jag visste att ni inte skulle bli långvariga.
-Men vad har ni gjort? -De lade sig i sånt som inte angick dem.
De gör ju det hela tiden.
Skriv på.
Vi skriver inte på nåt.
Inte? Då går ni hem tomhänta.
-Skriv på, för ert eget bästa. -Vi kan inte, Rosa.
Vi behöver jobbet för vår dotter.
Det skulle ni ha tänkt på tidigare. Varför tog ni pojken?
-Han är señoras ögonsten. -Det är inte sant.
Det är inte sant. Du vet själv att han alltid är ensam.
Eller hur, Manuela?
Han må vara ensam, men han har mat, ett hem och en framtid.
-Ni är som från en annan planet. -Ja, en där folk älskar varandra.
Prata med señorita Daniela. Hon hjälper er nog.
Den enda som kan hjälpa dem är presidenten själv. Señora är hård.
Och hon är rasande just nu.
Skriv på innan hon kommer.
Hugo!
Min fru och jag har talat. Det var ett missförstånd. Ni får vara kvar.
Tack så mycket.
Ta med de där två imorgon. Idag har jag för mycket. Ta min bil.
Självklart, señor.
-Jag går och byter om. -Okej.
Så bra!
Ni har ju en obegriplig tur jämt.
Gå och se till Sergio. Han ville inte ha frukost.
Självklart, Rosa.
Huset har blivit konstigt...
Va?
För fyra månader sen hade de inte blivit kvar i två dagar. Och se nu.
Ministern har förändrats.
Kom igen, nu jobbar vi. Gå ut med soporna.
-Glöm inte att återvinna glaset. -Ska bli.
-Hej. -Sara!
Hej.
Mår du bra?
-Ja, Iván passar mig. -Jaha.
Ja, jag ser det.
-Men jag har ont i magen. -Jaså. Varför?
Kom du för att ta farväl? Faster sa att du skulle åka.
-Nej, jag stannar hos dig. -Bra!
Vad säger du? Sparkade hon er inte?
Härligt.
Fixa frukost åt honom.
Det var ju tur, gullet. Jag är ingen bra barnvakt.
Jo, ibland är jag bra...
Om de är över sexton.
Ja...
-Ska vi klä på oss? Gå till parken? -Ja!
Kom då!
Kom! Här är kläderna. Ett, två...
Mamma, du följer med mig.
Vi får se vart. Nu ska vi bara packa dina saker och komma härifrån.
-Okej? -Se på mig, min son.
-Jag är blind... -Mamma.
...och väldigt gammal.
För mig har den här stunden med dig har varit den bästa i mitt liv.
-Snälla mamma. -Jag ber inte om mer. Gå nu.
-Innan de hittar dig. Glöm mig. -Lyssna på mig, mamma.
Vi har inte tid att diskutera. Packa en väska så går vi. Snälla.
Visst.
Vi reser lätt. Ta bara det allra nödvändigaste.
Okej, mamma?
Mamma?
Mamma!
KÄNNER DU IGEN DEM?
För er säkerhet. Utegångsförbudet börjar om 15 minuter.
Vi ber alla medborgare att ordningsamt återvända hem.
Vad fan gör du?
Lämna allt du har här.
Kom igen.
Kom igen då.
Kom igen.
Inte den här, väl?
Inget mer?
-Nu ska du få sätta dig bekvämt. -Vänta! Jag vill ringa min advokat.
-Vem? Din advokat? -Ja, vad då?
Som om du har råd med en advokat.
-Dra. -Jag vägrar. Fan!
-Nåt nytt? -Nej, señor.
-Här är vi. -Ja.
-Tack. -Ingen orsak.
Hej.
Hur mår ni?
-Vi är nervösa. -Ja.
-Kom, ministern väntar. -Tack.
Stig på.
Varsågoda och sätt er. Herrskapet kommer snart.
Vi är här.
Jag beklagar verkligen...
Tack för att ni kom. Vilken situation...
-Luis. Angenämt. -Manuel.
Slå er ned. Vi har mycket att prata om.
Rosa, du kan gå.
Ni två kan stanna.
Då så.
Jag måste säga att det är en förskräcklig affär det här.
Jag förstår er verkligen...
Som ni förstår är Sergio som min egen son.
-Sara och Hugo har berättat allt. -Vi har inte...
På sjukhuset sa de att han var död.
-Att han hade fått viruset och... -Manuel, älskling. De vet redan.
Luis, kan du ge mig pappren?
Ja, här är pappren vi skrev under när vi fick vårdnaden om pojken.
Ursäkta. Se här. Det står om...
...Sergios sjukdom.
Se vad det står här.
Här. Det står att Sergio var mycket sjuk
och att vi fick vårdnaden när ni lämnade bort honom.
Och här...är pappret ni skrev på när ni gav upp vårdnaden.
Nej, det stämmer inte.
-Vi skrev aldrig på nåt. -Vi skulle aldrig lämna bort vår son.
-Aldrig. -Ni behöver inte känna er skyldiga.
-Ett barn med såna framtidsutsikter. -Nej, så var det inte.
-Jag skulle aldrig ha lämnat honom. -Men kände ni till sjukdomen?
Sergios sjukdom kräver en mycket komplicerad behandling.
Han får transfusioner med jämna mellanrum.
När vi adopterade honom hade han inte många år kvar.
Vi tog emot honom ändå.
Vem fan jobbar du för?
Ingen.
Jag letar faktiskt efter ett kneg, om du vet nåt. Det vore schysst.
Sa han nåt?
Inte än.
Vi värmer bara upp.
-Ge mig en halvtimme till... -Ta honom till mitt kontor.
Ursäkta?
Du hörde mig.
Ta ned honom och ta honom till mitt kontor för fan.
Kommer min son att dö?
Vi är hoppfulla nu.
Med behandlingen vi ger honom kan han få ett långt liv, eller hur?
Vi kan ta hand om honom. Jag är barberare. Hon är sömmerska.
Vi ger honom allt. Säg bara vad vi ska göra.
Det är en experimentell behandling, men vi kanske kan sponsra dem...
Det räcker inte.
Pojken behöver konstant läkarvård, som du redan vet.
-Ja, men vi kan anlita någon. -Snälla, Luis, det är inte så lätt.
Ursäkta. Min man känner inte till detaljerna om Sergios sjukdom.
Luis är inte hemma mycket. Han arbetar ju i regeringen.
Det är jag som har tagit hand om Sergio i alla år.
Ja, det är sant.
Min fru vet mer än någon annan om er sons behandling och vad den innebär.
Jag förstår ändå inte. Han var frisk när han föddes.
-Vi har aldrig hört detta. -Uppenbarligen är både ni och vi offer.
Men det offer vi måste tänka på nu är Sergio, eller hur?
Vad menar du?
Ni måste fatta ett beslut.
Sergio är skör och känslig för förändring.
Om han får veta nu att hans föräldrar lever... I hans tillstånd...
Men, jag förstår inte.
-Vad ska vi göra? -Tänk på saken.
Var generösa mot er son.
Vilket beslut ni än fattar, tänk på honom, inte på er.
Låt dem tala ifred.
-Javisst. -De kan tänka på saken.
Självklart.
Kaffe, tack. Nej, te är bättre. Det här är så känslosamt.
Jag kan inte fatta att de gör så mot dem, Hugo.
Kom igen. Ta det inte så. Du har rätt.
Men det är ju... Du visste ju att pojken var sjuk.
-Eller hur? Du sa ju det. -Jag vet inte. Han ser inte så sjuk ut.
De är läkare, Manuel. Vad vet vi om sjukdomen?
Om vi tar honom och något händer…
Det bästa för ett barn är att vara med sina föräldrar.
Men María, vi kan inte lämna honom här. Jag kan inte förlora min son igen.
Föräldrarna måste fatta beslutet.
Tror du inte att jag vill gå och berätta för honom nu att vi är hans föräldrar?
Att vi har tänkt på honom varje dag...
...i alla dessa år.
Jag tror inte ett ord på Alma. Hon manipulerar dem att lämna Sergio.
Ja.
Jag ser honom springa runt i trädgården... skratta och bada i poolen.
Jag menar bara att Alma har medel för att hålla Sergio vid liv. Inget mer.
-Vad kan vi ge honom? -Tja...
Så i sista änden handlar allt om pengar, eller?
Menar du det?
Vi kan ge honom kärlek.
Hör här...
Jag hade gett allt för att rädda din systers liv.
Fattar du?
Gå in.
Gå.
Var fick du affischerna?
Ingenstans. Jag gjorde dem själv.
Och varför sätter du upp dem?
Det är försvunna barn.
Jag vet. Jag frågade varför du sätter upp dem.
Jag ville prata med föräldrarna.
-Prata är väl inte förbjudet än? -Nej.
Vad vill du säga till dem?
Vet du något som de inte vet?
Kanske.
Vad är det du vet?
Hör här...
Hamnar du i det rummet igen kommer du nog inte ut igen.
Det är bra om du svarar mig.
Vad är det du vet?
Det kan vara så att barnen lever.
Hej, goddag. Jag är Daniela Covarrubias, den här killens advokat.
En ministers dotter.
Har ni något åtal mot min klient?
Nej, inte för tillfället.
Här är mitt nummer om ni vill kontakta honom.
-Ska vi till parken senare? -Jag vet inte om vi kan idag.
-Får vi vara ensamma med honom? -Inte idag.
Det vore konstigt för honom. Vi vill inte skrämma honom.
Sergio, minns du dem?
Vad är det, faster?
Inget, raring. De skulle bara säga hej och sen ska de gå.
Det var fint att leka häromdagen.
Ja. Vill ni leka igen? - Får de det, faster?
Det vore roligt, men idag kan vi inte, gubben.
Vi kände din mamma. Visste du det? Och din pappa.
De älskade dig så mycket. Mer än allt i hela världen.
De bad oss ge dig den här.
Tack.
Hurdan var min mamma?
Jo...
Du är väldigt lik henne.
Hon var snäll och klok.
-Hon ville alltid ditt bästa. -Okej, tack så mycket.
Nu är Sergio med sin faster. Vill du se på teve, gubben?
Hejdå.
Visa mig. Vad är det?
Jag är ledsen. Jag är verkligen ledsen.
Det var tappert gjort.
Ja. Ni vet ju var jag finns. Hör bara av er om ni behöver något.
Jag kunde inte säga nåt av det jag ville.
-Ministern sa att vi får komma tillbaka. -Ja, självklart.
-Ni ska få vara med Juan ensamma. -Ensamma får vi nog inte.
-Det är klart att ni får. -Ja, självklart.
-Det här är bara början. -Ja.
Jag är så ledsen för...
...att det blev så här idag.
Om ni behöver något så vet ni att vi finns här. Okej?
Ja.
Jag skulle kämpa för min son till slutet. Men det här kriget kan jag inte vinna.
Den här gången känns det som om jag hjälpte till att rädda hans liv.
Absolut.
Det var bra gjort.
Var inte sån, Luis. De insåg vad som var bäst för deras son.
Bara hans föräldrar kunde fatta det här beslutet. Så är det.
Luis, älskade.
Tänk inte mer. Det leder ingenvart.
Lova att du slutar tänka på det.
Lova mig det.
Luis, älskling.
Okej?
-Hallå? -Hej, Begoña.
-Hur är det? -Det var det jag tänkte fråga dig.
-Vad hände hos dig igår? Jag hörde röster. -Det var så otroligt dumt.
Ministern bad att pojken skulle få sova hos oss och glömde berätta för frun.
-Det menar du inte? -Jo.
Hon måste ha blivit förvånad, stackarn.
Så är det att vara gift med en minister. Han jobbar mer än han är hemma.
-Vad får det lov att vara? -Vi tar det imorgon.
-Imorgon köper jag lite grönsaker. -Vi ses då.
Vad är det?
-Vad? -Emilia, vad är det som låter?
Jag blir bara dövare.
Det är mitt barnbarns speldosa.
-Vad är det? -Jag kom precis på en sak.
Din dotter Julia har varit borta länge nu.
-Har du inte hört nåt? -Nej, inte ett ord.
Inget meddelande, inget kort, inget telefonsamtal?
Nej, sa jag ju. Vad är det? Litar du inte på mig?
Det är mitt jobb att vara misstänksam mot alla.
Ställ undan lite kikärter åt mig.
Vi ses, Begoña.
Ja?
Hallå?
Vem är det?
Jag ringer angående affischen.
Känner du något av barnen?
Ett av dem är min son.
Oj, vilket mottagande.
-Hur gick det? -Sådär.
-De godtog mina villkor för tillfället. -För tillfället?
Och din man?
Honom kan jag inte alls räkna med.
Det gör ont, men det är sant.
Alma, du vet att det inte kan fortsätta så här.
Förstår du?
-Menar du med Luis? -Inte bara det. Det är ditt problem.
Det vet du.
Jag menar det andra.
-Du kan inte lämna några lösa ändar. -Jag vill inte veta.
Gör det du måste.
Som du vill.
-Har du mycket ont? -Jättemycket.
Jag har jätteont.
Vet du vad som gör mest ont? Min stolthet.
Den jävla stoltheten.
Vad tänkte du på?
-Trodde du att de skulle ringa dig? -Ja.
Hur kan du vara så naiv?
Vänta.
Om din son försvann, skulle inte du vilja veta att han levde?
Jo, så klart.
Men du måste vara smartare än dem. Du kan inte gå i strid med dem.
Vad är det?
Vad?
-Det är Emilia. -Vad?
En mamma har ringt. Helvete.
Vänta.
Jag förstår att ni är rädda. Jag är också rädd.
Det är naturligt. Det faktum att vi har samlats här
är en stor risk i sig, det vet ni.
Men det finns något större.
Något starkare.
Det är vårt mod, vår vilja och vårt hopp...
...att en dag få se våra barn igen.
Jag föreslår...
...att vi röstar.
Så får vi se vilka som är för planen.
Räck upp handen om ni vill gå vidare med detta.
Hej, Sergio.
Du kan inte tänka dig hur glada vi var att se dig igen.
Vi kände dig för länge sen, när du var mycket mindre.
Vi längtar efter att se dig igen.
Vi ska ta med en överraskning till dig.
Du berättade att du älskar bakelser.
Vi ska baka den största och godaste tårtan du någonsin har smakat till dig.
Du känner knappast oss, men vi har alltid älskat dig så mycket.
Livet är svårt.
Men ibland överraskar det oss med bra saker.
Du är den största glädjen livet har gett oss.
Därför måste du försöka vara så lycklig du bara kan.
Låt aldrig ditt underbara leende försvinna.
Vi vet att du har det bra och är älskad.
Du ska leka och skratta mycket, och lära dig massor av saker i skolan.
Då kan du göra vad du vill när du blir stor.
Du kan bli advokat eller läkare.
Vi finns alltid i närheten.
Vi ska se hur du växer och uppfyller dina drömmar.
Hur du blir till en vuxen man.
Skrattar du?
Och när du känner dig ensam eller ledsen och inte har någon att leka med,
eller prata med,
så har du oss här. Vi väntar alltid på dig med öppna armar.
Du är så speciell för oss. Glöm aldrig att vi älskar dig.
Vi kommer alltid att vara med dig.
En jättepuss. Vi ses snart.
TILL SERGIO
TILLSAMMANS FÖR VI SAMHÄLLET FRAMÅT
För er säkerhet. Alla måste invänta sin tur att gå in i sektor 1.
Ha era handlingar redo och visa dem på begäran.
Fernando.
Vårt barn, Fernando.
-Hej. -Hej, syrran.
-Hur mår du? -Inte lika bra som du.
Var är alla andra?
Där är damen från centret.
-Kom. Jag ska berätta. -Hej, señora!
Vi gjorde som du bad och ökade dosen.
Men över hälften dog.
Då behöver vi ta hit fler barn. Många fler.
-En sak till. -Berätta.
Jag jobbade med DNA-analysen du bad om.
Jag använde delar från CIM-barnens prover.
-Det blev precis klart. -Och?
Jag fick resultat.
Jag vill kontrollera en gång till, men antikroppsantalet är skyhögt.
-Hur högt? -500 procent.
-Vems? -Det är det konstiga.
-Det barnet kom aldrig till lägret. -Inte?
Välkomna.
Så, ni är de nya.
De här unika barnen är vårt enda hopp.
Vissa är änglar. Mina änglar.
Var är min dotter? Vad har ni gjort med henne?
Hitta henne.
Inget gör mig lyckligare än att ha räddat er dotter.
...kom aldrig till lägret.
Det är hon.
-Vem? -Marta. Flickan.
Dottern till paret som jobbar hos mig.
Sergios föräldrar hittades döda.
Ligger du bakom det här?
Det kan det inte vara en slump. Det är klart de blev mördade.
-När hände det? -Igår.
Tänk om vår son lever.
Inte en gång till. Jag kan inte gå igenom det igen, Alicia.
Du kan vara det enda som är värt att leva för.
Jag gör vad som helst för att lösa det.
-Vi beklagar verkligen. -De lyssnade inte. De litade på er.
Det här är inte vårt lands flagga.
Helvete!
Backa.
Saker blir värre. Viruset är över muren.
Hon är gravid. Det är Manuela, mamma.
Hitta Manuela nu!
-Du hjälper henne väl? -Jag vill hennes bästa.
Och ditt.
Undertexter: Sara Palmer