‎NETFLIX PREZINTĂ
‎- Cine te-a înțepat așa? ‎- În acel centru medical,
‎ne-au spus că suntem specimene unice.
‎Copiii sunt bine, sănătoși și fericiți.
‎Alternăm recoltările cu injecțiile.
‎Așteptăm instrucțiuni. Te pup!
‎Un toast pentru eradicarea virusului!
‎Regret nespus accidentul prietenului dvs.
‎Cineva a încercat să mă împuște ieri. ‎Tot un accident?
‎Știu că s-au tras focuri de armă ieri ‎pentru a împiedica fuga unei teroriste.
‎Dle ministru, la pământ!
‎Dar dvs nu puteați fi cu ea...
‎- Îmi cer scuze, dnă. ‎- Ia-l!
‎E nepotul ministrului sănătății.
‎La naiba!
‎- Ce cauți aici? ‎- Vreau să aflu ce s-a întâmplat.
‎- Tu? ‎- Clara a ascuns ceva aici
‎- ...și a vrut să-l iau eu. ‎- Păstrează-l ca să suni la nevoie.
‎Sunteți proprietarii băcăniei? ‎Credem că aveți copilul nostru.
‎- Are ochi mari și căprui. ‎- Și două alunițe mari după ureche.
‎- De ce le-ar lua fiul? ‎- Nu știu.
‎Dar trebuie să-l ducem înapoi, ‎altfel vor deveni suspicioși.
‎Trebuie să-l înapoiem familiei ‎sau se vor îngrijora.
‎Vă pot închide sau mai rău.
‎O să petreci noaptea la noi.
‎NUME ‎DATA NAȘTERII
‎Doamne! Marta!
‎Unde e?
‎Unde e băiatul?
‎- Doamnă... ‎- Unde e?
‎- Poate ar trebui... ‎- Unde e?
‎În camera Martei, doarme.
‎Sergio.
‎- Aici nu e lumină, mătușă. ‎- Schimbă-te. Să mergem.
‎Acum!
‎Hai, să mergem!
‎- Să mergem. Ajută-mă. ‎- Nu-i spune nimic.
‎- Da. ‎- Vorbește cu Luis, nu cu ea.
‎Ne pare foarte rău.
‎Știm că v-a fost frică, ‎dar băiatul e bine.
‎L-am adus înapoi, nu erați acolo.
‎Am decis să nu-l lăsăm singur.
‎- Nu voiați să-l lăsați singur? ‎- Da.
‎Sunt uluită! Serios!
‎Cine vă credeți ‎de puteți lua o asemenea decizie?
‎Dnă, ascultați-ne...
‎- A venit aici un cuplu ieri. ‎- Nu contează.
‎Știi cum m-am simțit ‎să nu-l văd în pătuțul lui?
‎Vă amintiți ce simțeați când lipsea Marta?
‎Dacă nu, e în regulă. ‎Vă veți aminti curând
‎când o vor lua pentru că rămâneți șomeri.
‎Sunteți concediați. ‎Să nu vă mai văd în casa mea!
‎- Cum adică...? ‎- Vino, dragule. Ești bine?
‎Stați, doamnă.
‎- Nu mă atinge! ‎- Vă implor.
‎Hai, scumpule.
‎Stai liniștită, scumpo.
‎Chiar s-a întâmplat?
‎Te poate concedia așa?
‎La naiba!
‎Târfă nenorocită!
‎Nu pot să cred. ‎Nu-i voi permite să o ia iar pe Marta.
‎Nu mai pierde timpul. ‎Vorbește cu Luis acum!
‎Mergem.
‎ADU-ȚI AMINTE CINE EȘTI
‎FĂRĂ FRICĂ
‎CONSTRUIND VIITORUL
‎AMINTEȘTE-ȚI PLOAIA
‎RÂZI DE EI
‎PE PERETE, AMINTIREA
‎DREPTURILE TREBUIE CÂȘTIGATE
‎Du-te cu Rosa, Sergio.
‎- Alejo, ce e? ‎- Stai liniștită, Alma.
‎- Copiii sunt bine. ‎- Bună dimineața, Alejo!
‎Se duc să ia micul dejun. ‎Avem lapte proaspăt.
‎Sunt fericiți aici.
‎Dar trebuie să avem răbdare. ‎Unii dintre ei sunt deja foarte slăbiți.
‎- Nu-i putem forța mai tare. ‎- Nu fi laș, frate.
‎Mai știi cum era mama?
‎Trebuie să continuăm. Hai!
‎Ia ce vrei, dar nu-mi face rău.
‎Te rog.
‎Ia orice vrei
‎și pleacă!
‎Pleacă!
‎Ușurel.
‎Eu sunt, mamă.
‎Nu... nu se poate.
‎Nu se poate.
‎Băiatul meu!
‎Trăiești!
‎Știam eu, dragul meu!
‎În ultimele săptămâni,
‎fost confirmate ‎500 de cazuri noi de noravirus.
‎Deși controalele la intrarea în Madrid ‎au fost stricte,
‎a fost identificat un focar de infecție ‎în Alcorcón.
‎Zona a intrat în carantină, ‎iar accesul e interzis.
‎- Amintiți-vă că... ‎- Problema se agravează.
‎- Ce se poate întâmpla? ‎- Madridul ar putea intra în carantină.
‎Dacă ar fi așa, se reduc proviziile.
‎- Aoleu! ‎- Da.
‎Pentru siguranța dvs, ‎păstrați-vă la îndemână actele
‎- ...și arătați-le... ‎- Bună dimineața!
‎Permisul nu mai e valid.
‎Cum așa? Nu se poate. Ne cunoști. ‎Venim aici zilnic.
‎Pe aici.
‎Mai încearcă o dată.
‎Nu e valid.
‎- Cum? ‎- Nu se poate.
‎Te rog, verifică listele. E o greșeală.
‎Lucrăm pentru o persoană importantă.
‎Cine?
‎- Ministrul Sănătății. ‎- Da.
‎Nu putem întârzia.
‎- Te rog. ‎- Să văd.
‎Aveți grijă! E bolnavă.
‎- E infectată! ‎- Stai!
‎Stai!
‎Fugi!
‎Treci repede. Să mergem.
‎Blocadă!
‎Lucrează pentru ministru. ‎Lăsați-i să treacă.
‎- Să mergem. ‎- Hai, repede!
‎Solicităm asistență ‎pentru izolarea biochimică.
‎NUME ‎DATA NAȘTERII: 01.12.2040
‎NUME ‎DATA NAȘTERII: 08.08.2040
‎Emilia?
‎- Emilia? ‎- Da.
‎Ești bine?
‎Da.
‎La ce te gândești?
‎Nu înțeleg.
‎Oare de ce i-a dat Carlos ‎fiicei mele pozele astea?
‎Și-a riscat viața când le-a adus aici.
‎Nu înțeleg ‎de ce au poze cu Marta și Sergio.
‎Care e legătură dintre ei? ‎Și dintre ei și ceilalți copii?
‎Știi ce cred?
‎Poate că n-au luat-o pe Marta
‎fiindcă fratele tău era șomer.
‎Poate au vrut s-o ia.
‎Ce?
‎De ce ar face asta?
‎A fost o vreme,
‎acum câțiva ani,
‎când circula un zvon.
‎Un grup de părinți ‎își căutau copiii dispăruți. Spuneau
‎că spitalele i-au păcălit ‎să renunțe la copii
‎spunându-le că au murit.
‎Zvonurile astea au circulat ceva vreme.
‎Apoi, deodată…
‎S-au stins, au dispărut.
‎Îi cunosc pe acești copii.
‎Îi cunosc de la centrul acela medical.
‎Au fost duși departe.
‎- Nu mai dormi? E încă devreme... ‎- Nu, stai.
‎Unde i-au dus?
‎Numele patriei noastre va răsuna din nou
‎În adevărata sa splendoare
‎Ne-au luat pe unii dintre noi
‎și ne-a pus într-un autobuz.
‎Eram foarte obosiți și am adormit.
‎Și ei voiau să se întoarcă ‎la părinții lor.
‎Cum voiam eu.
‎Trebuie să facem ceva, Emilia.
‎Trebuie să le găsim familiile.
‎Vino, scumpo.
‎Vino cu mine.
‎SPECIMENE UNICE
‎VIITORUL NE APARȚINE
‎ÎMPREUNĂ PUTEM ÎNAINTA
‎Următoarea stație: Zona C-2.
‎Alo?
‎Rosa!
‎Manuela! Deschide ușa, te rog!
‎Rai, vrem să vorbim cu dnul...
‎- Nu poți. Nu mai lucrezi aici. ‎- Te rog.
‎E important.
‎Păi sună-l. Sunt sigur că va răspunde.
‎Lasă-ne să intrăm. Nu fi nemernic.
‎- Cum mi-ai zis? ‎- M-ai auzit. Ești un nemernic, Rai!
‎- Lasă-ne să intrăm, te rog. ‎- Bine.
‎- Rai, e important. ‎- Ștergeți-o acum!
‎Nu plecăm nicăieri, Rai. Manuela! Rosa!
‎- Nu o atinge. Dră! ‎- Daniela !
‎Domnișoară, trebuie să vorbim ‎cu tatăl tău. E o problemă complicată.
‎E vorba de Sergio. ‎Serios, trebuie să intrăm.
‎Rai… Lasă-i să intre.
‎La naiba!
‎Mulțumesc!
‎- Să nu cumva să-l deranjezi pe domn! ‎- Rosa, dă-mi drumul.
‎- Nu vreau să-ți fac rău. ‎- Te implor.
‎- Sara, dragă. ‎- Vine și ea?
‎- Domnule. ‎- Ce e?
‎Scuze că dăm buzna așa, ‎dar trebuie să ne ascultați.
‎- Dacă e fiindcă ai fost concediat... ‎- O clipă... vă rog!
‎Cum adică sunt cu soțul meu?
‎Da…
‎Nu ți-am spus clar ‎că nu vreau să-i mai văd?
‎Să vă ajut, dnă!
‎O fac eu.
‎- Cine i-a lăsat să intre, Rosa? ‎- Nu știu, dnă.
‎Chiar nu știu.
‎Iată. Un cuplu susține ‎că ar fi părinții lui Sergio.
‎Ce?
‎L-am dus ieri la noi.
‎Am încercat să vorbim cu dvs, ‎dar nu erați.
‎De asta l-am dus acasă cu noi.
‎Ei susțin...
‎că au fost mințiți și că le-a fost luat.
‎Ne-au spus lucruri despre băiat. ‎Se pare că îl cunosc foarte bine.
‎Înțelegeți?
‎Ce căutați aici? Cum îndrăzniți?
‎- Alma, stai... ‎- Nu stau! Sun la poliție.
‎Și voi… Nu v-am concediat?
‎L-ați răpit pe Sergio. ‎Mi-am făcut mii de griji.
‎Gata?
‎Bine.
‎Să-i ascultăm. Te rog, e important.
‎- Ascultați.... ‎- Un minut vă dau!
‎Chiar nu te înțeleg.
‎Îți amintești numele de familie ‎al părinților lui Sergio?
‎Da… Știu foarte bine ‎că Sergio nu e nepotul nostru.
‎E doar o formă de alint.
‎Juan.
‎Îl cheamă Juan.
‎Ăsta e numele lui real.
‎Nu-i așa?
‎Unde ai auzit asta?
‎Un cuplu, un soț și o soție ne-au spus.
‎Cred că e important să-i ascultați.
‎Așteptați în bucătărie, vă rog. Mulțumesc!
‎Poate fi adevărat.
‎Dacă acum, pe moment
‎apare cineva ‎susținând că e mama lui Sergio,
‎vrea un sac de bani.
‎Sunt sigură că servitorii ‎le sunt complici. Nu vezi?
‎Nu știu…
‎Chiar și așa, vreau să-i cunosc.
‎De ce?
‎Fiindcă i-o datorăm lui Sergio.
‎Sau lui Juan.
‎Nu crezi?
‎Semnați aici și aici.
‎Din prima zi știam ‎că nu veți rezista mult.
‎Ce ați făcut?
‎Nu și-au văzut de treaba lor!
‎Fac asta constant. N-ai observat?
‎Semnează.
‎Nu vom semna nimic.
‎Nu?
‎Deci veți pleca de aici cu mâna goală.
‎Hai, semnați! E pentru binele vostru.
‎Nu putem, Rosa.
‎Nu putem accepta din cauza fiicei noastre.
‎Cam târziu să te gândești la asta. ‎De ce l-ați luat pe băiat?
‎- E lumina ochilor doamnei. ‎- Nu e adevărat, Rosa.
‎Nu e adevărat și știi bine ‎că băiatul e mereu singur.
‎Nu-i așa, Manuela?
‎Poate e singur, dar are de mâncare, ‎un adăpost și un viitor!
‎Parcă ați fi de pe altă planetă!
‎Da, una în care oamenii ‎se iubesc și se respectă.
‎De ce nu vorbiți cu dra Daniela? ‎Sigur vă poate ajuta.
‎Doar președintele poate să-i ajute…
‎Doamna e dură.
‎Și e plină de resentimente.
‎Haide, semnați înainte să vină.
‎Hugo!
‎Am vorbit cu soția mea… ‎A fost o neînțelegere. Încă lucrați aici.
‎Mulțumim mult!
‎Adu cuplul aici mâine dimineață. ‎Azi sunt ocupat. Ia mașina mea.
‎Sigur, domnule.
‎Iubito, mă duc să mă schimb.
‎Bine.
‎Grozav!
‎Voi doi aterizați mereu în picioare.
‎Vezi ce face Sergio. ‎Nici n-a vrut micul dejun.
‎Desigur, Rosa.
‎Casa asta e ciudată…
‎Cum adică?
‎Acum patru luni, ‎ăștia doi n-ar fi rezistat două zile.
‎Și ia uite-i!
‎Ministrul s-a schimbat.
‎Să ne întoarcem la treabă!
‎Scoate gunoiul!
‎- Nu uita să reciclezi sticla. ‎- Da.
‎Bună!
‎Sara!
‎Bună!
‎Ce faci? Ești bine?
‎- Da, Iván vede de mine. ‎- Da?
‎Da, văd.
‎Dar… mă doare burtica puțin.
‎De ce?
‎Ai venit să-ți iei rămas-bun? ‎Mătușa mi-a spus că pleci.
‎- Nu. Nu plec. Stau cu tine. ‎- Grozav!
‎Nu se poate!
‎Nu v-a concediat?
‎Grozav!
‎Atunci dă-i ceva să mănânce ăstuia.
‎Slavă Domnului, frumoaso! ‎Nu sunt bun de dădacă.
‎Uneori sunt...
‎Când au peste 16 ani.
‎Da.
‎Deci? Ne îmbrăcăm?
‎- Da! ‎- Mergem în parc?
‎- Da! ‎- Atunci să mergem.
‎Hai!
‎Hai să-ți luăm hainele. Unu, doi!
‎Mamă, vii cu mine.
‎Vom găsi un loc undeva. ‎Acum, fă-ți bagajul
‎și să plecăm de aici imediat.
‎Bine?
‎Fiule, uită-te la mine.
‎- Sunt oarbă… ‎- Mamă.
‎și foarte bătrână.
‎Să pot petrece timp cu tine a fost ‎cel mai fericit moment din viața mea.
‎- Mamă, te rog. ‎- Atât mi-am dorit. Pleacă tu
‎înainte să te găsească.
‎Lasă-mă pe mine.
‎Mamă, ascultă-mă.
‎Nu am timp de discuții.
‎Împachetează tot ce ai nevoie ‎și hai să mergem.
‎Desigur.
‎Bagajul trebuie să fie ușor. ‎Ia-ți doar chestii esențiale.
‎Ești bine, mamă?
‎Mamă!
‎ÎI CUNOAȘTEȚI?
‎Pentru siguranța dvs, ‎restricția intră în vigoare în 15 minute.
‎Solicităm tuturor să se întoarcă ‎acasă într-o manieră civilizată.
‎Ce naiba faci?
‎Lasă-ți lucrurile aici.
‎Hai!
‎- Hai, grăbește-te! ‎- Bine.
‎Hai!
‎N-ai nevoie de asta, nu?
‎Altceva?
‎Bine, hai să ne facem comozi.
‎Stai! Vreau să-mi sun avocatul.
‎Cine? Avocatul?
‎Da, avocatul meu. Care e problema?
‎Cum dracului îți permiți un avocat?
‎Mișcă!
‎Nu vreau! La dracu'!
‎- Ceva noutăți? ‎- Nu, domnule.
‎- Am ajuns. ‎- Da.
‎- Mersi! ‎- Cu plăcere!
‎Bună!
‎Ce faci?
‎- Am emoții. ‎- Da?
‎- Bine, haideți. Ministrul așteaptă. ‎- Mulțumesc!
‎Intrați, vă rog.
‎Puteți lua loc! Vor veni curând.
‎Aici suntem.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Mersi că ați venit! ‎Ce situație neplăcută!
‎Luis. Îmi pare bine!
‎Manuel.
‎Să luăm loc. Avem multe de discutat.
‎Rosa, poți pleca.
‎Voi nu. Rămâneți, vă rog.
‎Ei bine,
‎trebuie să vă spun ‎că sunt îngrozită de chestiunea asta.
‎Vă înțeleg perfect situația.
‎După cum vă imaginați, ‎Sergio e ca și fiul meu.
‎Sara și Hugo ne-au spus totul.
‎Ei bine, noi nu…
‎Spitalul ne-a spus că e mort.
‎- Că a luat virusul și… ‎- Manuel, dragă.
‎Ei știu.
‎Luis, îmi dai actele?
‎Acestea sunt actele pe care le-am semnat ‎când am devenit tutorii lui.
‎Mă scuzați. Uitați aici.
‎Boala lui Sergio.
‎Uitați ce scrie...
‎aici.
‎Că Sergio era foarte bolnav
‎iar noi l-am luat în grijă ‎fiindcă părinții l-au abandonat.
‎Și, mă scuzați. Aici...
‎e documentul pe care l-ați semnat ‎când l-ați cedat.
‎Nu e adevărat.
‎N-am semnat nimic.
‎Nici în ruptul capului ‎nu ne-am fi abandonat fiul.
‎- Niciodată, serios! ‎- N-ar trebui să vă învinuiți.
‎Un copil cu șanse ‎mici de supraviețuire…
‎Dar n-a fost așa!
‎Era fiul meu. Nu l-aș fi părăsit.
‎Cunoașteți afecțiunea lui Sergio?
‎Boala lui Sergio ‎necesită un tratament foarte complex.
‎El primește… transfuzii periodic.
‎Când l-am adoptat, ‎i-au dat puțini ani de trăit.
‎Iar noi l-am acceptat așa.
‎Pentru cine dracu 'lucrezi?
‎Pentru nimeni.
‎Dar îmi caut de lucru, ‎dacă știi vreun post liber
‎să mă anunți.
‎Vorbește?
‎Nu încă.
‎Abia ne facem încălzirea.
‎- O jumătate de oră și... ‎- Dezlegați-l și aduceți-l la mine.
‎Poftim?
‎M-ai auzit.
‎Dezleagă-l ‎și adu-l în biroul meu în secunda asta!
‎Fiul meu va muri?
‎Suntem optimiști acum.
‎Cu tratamentul pe care-l administrăm, ‎poate avea o viață lungă, nu?
‎Putem avea grijă de el. ‎Sunt frizer. Soția mea e croitoreasă.
‎Îi dăm totul, orice. ‎Spuneți-ne ce să facem.
‎E un tratament experimental. ‎Poate am putea să-i ajutăm ca sponsori.
‎Nu e suficient.
‎Băiatul are nevoie ‎de îngrijire medicală constantă.
‎Păi, am putea angaja pe cineva.
‎Luis, te rog, ‎nu e atât de simplu, iubirea mea. Scuze.
‎Îmi cer scuze. Soțul meu nu cunoaște ‎implicațiile bolii lui Sergio.
‎Luis petrece puțin timp acasă ‎datorită poziției sale din guvern.
‎Din acest motiv, eu m-am ocupat ‎de Sergio în toți acești ani.
‎Da, așa e.
‎Soția mea cunoaște cel mai bine detaliile
‎și implicațiile ‎tratamentului fiului vostru.
‎În orice caz, nu înțeleg. ‎S-a născut un copil sănătos.
‎Nu ni s-a spus nimic.
‎Evident că și voi și noi suntem victime.
‎Dar trebuie să ne gândim ‎la cea mai mare victimă.
‎Acela e Sergio, înțelegeți?
‎Ce vreți să spuneți?
‎Trebuie luată o decizie.
‎Sergio e foarte fragil, ‎sensibil la schimbări.
‎Îi dau vestea ‎că părinții lui sunt în viață…
‎În condiția lui...
‎Eu tot nu înțeleg.
‎- Ce vreți să facem? ‎- Să vă gândiți bine.
‎Fiți generoși cu fiul vostru.
‎Orice decizie ați lua, să vă gândiți ‎mai întâi la el, nu la voi.
‎Să le oferim intimitate.
‎- Desigur. ‎- Să se gândească.
‎Desigur.
‎Cafea, te rog. Nu, ceaiul e mai bun. ‎Sunt prea multe emoții.
‎Nu pot să cred că le fac asta, Hugo. ‎Serios, nu pot.
‎Hai! Nu te purta așa. Ai dreptate.
‎Dar doar că… Nu știu… ‎Știi că băiatul e bolnav.
‎- Nu-i așa? Așa mi-ai spus. ‎- Nu știu.
‎Hugo, nu cred că băiatul e atât de bolnav.
‎Ei sunt doctori, Manuel. ‎Noi ce știm despre boală?
‎Dacă îl luăm și se întâmplă ceva…
‎Unui copil cel mai bine îi e ‎cu părinții lui. Întotdeauna.
‎María, nu-l putem lăsa aici.
‎Nu-l pot pierde din nou.
‎Acum totul depinde de părinții lui.
‎Nu crezi că vreau să-l iau chiar acum
‎și să-i spun că suntem părinții lui?
‎Că ne-am gândit la el în fiecare zi,
‎în toți acești ani?
‎N-o cred deloc pe Alma.
‎Îi manipulează, ‎ca să-l lase pe Sergio aici.
‎Da.
‎Mi-l imaginez alergând prin grădină,
‎râzând, înotând în piscină.
‎Spun doar că au resursele financiare ‎pentru a-l ține pe Sergio în viață.
‎- Noi ce i-am putea oferi? ‎- Păi...
‎Până la urmă, ‎totul se rezumă la bani, nu?
‎Asta e?
‎I-am oferi dragostea noastră.
‎Uite,
‎aș fi dat totul ‎ca să salvez viața surorii tale.
‎Înțelegi?
‎Hai!
‎Mergi.
‎De unde ai afișele alea?
‎De nicăieri. Eu le-am făcut.
‎De ce le lipeai peste tot?
‎Sunt copii dispăruți.
‎Știu asta.
‎Te-am întrebat de ce le lipeai?
‎Voiam să vorbesc cu părinții lor.
‎Încă nu e o infracțiune să stai de vorbă.
‎Nu.
‎Ce vrei să le spui?
‎Știi ceva ce ei nu știu?
‎Poate.
‎Ce știi?
‎Ascultă,
‎dacă te întorci în camera aia, ‎s-ar putea să nu mai ieși.
‎Ar fi bine să-mi răspunzi.
‎Ce anume știi?
‎E posibil ca acei copii să trăiască.
‎Bună! Eu sunt Daniela Covarrubias. ‎Sunt avocatul acestui băiat.
‎Și fiica ministrului.
‎Aveți acuzații împotriva clientului meu?
‎Nu încă.
‎Dacă vrei să vorbești cu el, ‎uite numărul meu.
‎Mergem mai târziu în parc?
‎Nu sunt sigură că putem azi.
‎- Putem fi singuri cu el? ‎- Scuze, nu azi.
‎Ar fi ciudat. ‎Nu vrem să-l speriem sau supărăm.
‎Uite, Sergio, îți amintești de ei?
‎Ce e, mătușă?
‎Nimic, scumpule. Au venit să te salute, ‎dar pleacă.
‎Mi-a plăcut să ne jucăm deunăzi.
‎Da.
‎Vreți să ne mai jucăm?
‎Pot, mătușă?
‎Ne-ar plăcea, dar azi nu putem, scumpule.
‎O cunoșteam pe mama ta.
‎Și pe tatăl tău.
‎Te-au iubit foarte mult. ‎Mai mult decât orice pe lume.
‎Mi-au spus să-ți dau asta.
‎Mulțumesc!
‎Mama mea cum era?
‎Păi...
‎Semeni mult cu ea.
‎Era bună și deșteaptă.
‎Ți-a vrut doar binele...
‎Bine. Mulțumim pentru tot!
‎Dar Sergio va fi cu mătușa sa.
‎Ne uităm la TV, iubire?
‎La revedere!
‎Ia să văd.
‎Îmi pare rău.
‎Îmi pare foarte rău.
‎Ați fost foarte curajoși.
‎Știți unde mă găsiți
‎Vă stau la dispoziție ‎pentru orice aveți nevoie.
‎N-am putut ‎să-i spun nimic din ce voiam.
‎Ministrul a spus că ne putem întoarce.
‎- Putem, nu-i așa? ‎- Sigur că da.
‎Atunci puteți rămâne singuri cu el.
‎Singuri… Nu cred că ne-ar lăsa.
‎Sigur că vă vor lăsa.
‎Așa e. Stați liniștiți.
‎- Este doar un începutul. ‎- Da.
‎Îmi pare rău...
‎că lucrurile s-au sfârșit așa azi.
‎Orice aveți nevoie, ‎suntem aici pentru voi, bine?
‎Ei bine...
‎Aș fi luptat ‎pentru fiul meu până la capăt.
‎Dar e singura bătălie ‎pe care nu o pot câștiga.
‎De data asta, ‎măcar simt că am ajutat să-i salvăm viața.
‎Cu siguranță.
‎Ați făcut bine.
‎Nu face asta, Luis.
‎Și-au dat seama ‎ce e mai bine pentru fiul lor.
‎Părinții lui sunt singurii ‎care pot lua această decizie.
‎Luis, iubirea mea.
‎Nu te mai gândi. Nu-ți face bine.
‎Promite-mi că nu-ți mai bați capul.
‎Promite-mi.
‎Luis, iubirea mea.
‎Da?
‎Bună!
‎Bună, Begoña!
‎- Cum e totul? ‎- Asta voiam să te întreb.
‎Ce s-a întâmplat ieri la tine acasă? ‎Am auzit voci.
‎O prostie de nu ți-ar veni să crezi.
‎Ministrul ne-a rugat să doarmă băiatul ‎la noi, dar a uitat să-i spună soției.
‎- Nu mai spune! ‎- Da.
‎Cred că și-a făcut multe griji!
‎Asta se întâmplă ‎când te măriți cu un ministru.
‎Petrece mai mult timp ‎la muncă decât acasă.
‎De ce ai nevoie?
‎Mâine.
‎- O să vin după niște fasole. ‎- Ne vedem mâine!
‎Ce e asta?
‎Ce?
‎Emilia, ce se aude?
‎Se pare că îmi pierd auzul.
‎Nepoata mea și-a uitat cutia de muzică.
‎- Ce e? ‎- Tocmai mi-am amintit ceva.
‎Fiica ta, Julia, a plecat de ceva timp.
‎Nu te-a contactat?
‎Nu, deloc.
‎Nici măcar un mesaj? ‎O scrisoare? Un telefon? Nimic?
‎Ți-am zis că nu.
‎N-ai încredere în mine?
‎E treaba mea să-i suspectez pe toți. ‎Știi asta.
‎Păstrează-mi niște năut pentru mâine.
‎Pe curând, Begoña!
‎Da?
‎Alo?
‎Cine e?
‎Sun în legătură cu afișul.
‎Ați recunoscut un copil?
‎Unul dintre ei era fiul meu.
‎Bună și ție!
‎Cum a fost?
‎Așa și așa.
‎Mi-au acceptat condițiile deocamdată.
‎„Deocamdată”… Tu ai spus-o.
‎Și soțul tău?
‎Nu mă pot baza pe el deloc.
‎Mă doare, dar e adevărat.
‎Alma, ‎știi că lucrurile nu pot continua așa.
‎Înțelegi?
‎- Te referi la Luis? ‎- Nu numai el.
‎De asta te ocupi tu.
‎Deja știi cum.
‎Cealaltă problemă.
‎Te-ai străduit, ‎dar trebuie să ne ștergem urmele.
‎Nu vreau să știu.
‎Fă ce trebuie să faci.
‎Cum dorești.
‎Doare?
‎Mult.
‎Doare rău.
‎Știi ce doare cel mai tare?
‎- Ce? ‎- Mândria mea.
‎Mândria mea cretină.
‎Ce-a fost în capul tău?
‎Credeai că te vor suna așa pur și simplu?
‎Da.
‎Cum poți fi așa de naiv?
‎Stai.
‎Dacă copilul tău ar dispărea, ‎n-ai vrea să știi că mai trăiește?
‎Sigur.
‎Dar trebuie să fii mai isteț decât ei.
‎Nu-i poți înfrunta direct.
‎Ce e?
‎Ce?
‎- Emilia. ‎- Ce?
‎Ne-a sunat o mamă, fir-ar!
‎Stai!
‎Știu că vă e teamă. Și mie mi-e frică.
‎E și normal, iar faptul ‎că suntem toți împreună aici
‎e foarte riscant, după cum știm.
‎Dar există ceva mai puternic
‎care răzbește.
‎Curajul,
‎emoția și speranța
‎că într-o zi vă veți putea revedea copiii.
‎Propun...
‎să votăm
‎să vedem cine e pentru.
‎Ridicați mâna dacă vreți să continuăm.
‎Bună, Sergio!
‎Nu-ți poți imagina ‎cât de fericiți am fost să te revedem.
‎Te-am cunoscut demult, când erai mai mic.
‎Abia așteptăm să te mai vedem.
‎De fapt, îți aducem o surpriză.
‎Ai zis că-ți plac torturile.
‎Îți vom face cel mai mare și gustos tort
‎pe care l-ai mâncat vreodată.
‎Tu abia ne-ai cunoscut,
‎dar noi te iubim dintotdeauna.
‎Viața e foarte grea.
‎Dar, uneori, ‎te pot surprinde lucruri frumoase.
‎Ai fost cea mai mare bucurie ‎pe care ne-a dat-o viața.
‎De asta trebuie să încerci ‎să fii cât se poate de fericit.
‎Să nu-ți pierzi niciodată zâmbetul ‎ăla minunat.
‎Știm că cei cu care locuiești ‎te iubesc și au grijă de tine.
‎Trebuie să te joci și să râzi mult ‎și să înveți multe lucruri la școală,
‎ca atunci când vei fi mare, ‎să devii orice vrei.
‎Un avocat sau un doctor...
‎Noi îți vom fi mereu aproape,
‎privindu-te cum crești ‎și ți se împlinesc visurile
‎și devii un bărbat în toată regula.
‎Râzi?
‎Dacă te simți trist și singur, ‎dacă nu ai cu cine să te joci
‎sau cu cine vorbi,
‎suntem aici ‎și te vom aștepta cu brațele deschise.
‎Ești foarte special pentru noi. ‎Să nu uiți că te iubim.
‎Îți vom fi mereu alături.
‎Un pupic mare de tot. Pe curând!
‎PENTRU SERGIO
‎ÎMPREUNĂ, PENTRU BINELE SOCIETĂȚII
‎Pentru siguranța dvs, aștepți-vă rândul ‎pentru a intra în sectorul 1.
‎Trebuie să vă arătați actele la cerere.
‎Fernando.
‎Copilul nostru, Fernando.
‎- Bună! ‎- Bună, surioară!
‎Ce faci?
‎Nu la fel de bine ca tine.
‎Unde sunt ceilalți?
‎E doamna de la centru.
‎Vino să-ți spun.
‎Bună, doamnă!
‎Am crescut doza, cum ai vrut,
‎dar peste jumătate au murit.
‎Trebuie să aducem mai mulți copii. ‎Mult mai mulți.
‎Mai e ceva.
‎Spune-mi.
‎Lucram la noile analize pe care le doreai, ‎secvențierea ADN.
‎Am folosit subunități ‎din mostrele copiilor de la CIM.
‎- Tocmai am terminat. ‎- Și?
‎Am primit rezultate.
‎Vreau s-o repet, ca să fiu asigur. ‎Dar anticorpii au explodat.
‎- Cât? ‎- 500%.
‎- Ai cui? ‎- Asta e partea ciudată.
‎Copilul n-a ajuns în tabără.
‎N-a ajuns?
‎Bun venit!
‎Deci voi sunteți noii veniți.
‎Acești copii speciali ‎sunt singura noastră speranță.
‎Unii sunt îngeri. Îngerii mei.
‎Unde e fiica mea? Ce i-ai făcut?
‎Găsește-o!
‎Nimic nu mă face mai fericită ‎decât să vă pot salva fiica.
‎N-a ajuns în tabără.
‎E fetița.
‎- Care? ‎- Marta! Fata!
‎Fiica cuplului ce lucrează la mine acasă.
‎Părinții lui Sergio au murit.
‎Sunteți responsabilă de asta?
‎Nu e o coincidență.
‎Nu se poate. Știu că au fost uciși.
‎- Când asta? ‎- Ieri.
‎Dacă fiul nostru e în viață?
‎Nu din nou. ‎Nu mai pot trece din nou prin asta.
‎Bănuiesc că ești tot ce contează ‎în viața asta.
‎Voi face tot posibilul să ne meargă bine.
‎- Ne pare rău, domnule. ‎- Nu m-au ascultat.
‎Au avut încredere în voi…
‎Astea nu sunt steagurile acestei țări.
‎La naiba!
‎Înapoi.
‎Situația se agravează. ‎Virusul a trecut bariera.
‎E însărcinată.
‎E Manuela, mamă.
‎Găsiți-o pe Manuela în clipa asta!
‎- O vei ajuta? ‎- Voi face ce-i mai bine pentru ea.
‎Și pentru voi.
‎Subtitrarea: Adina Chirica