A NETFLIX BEMUTATJA
Ki szúrt meg, drágám?
Az orvosi központban különleges alanyoknak hívtak.
A gyerekek épek, egészségesek és boldogok.
Megkapják az injekciót, aztán vért veszünk.
Várjuk az utasításaid, nővérkém.
Igyunk a vírus teljes kiirtására!
Őszintén sajnálom a barátja balesetét.
Tegnap le akartak lőni. Az is baleset volt?
Hallottam egy tűzpárbajról. Egy menekülő terroristát üldöztek.
Miniszter úr, földre!
De ön nem lehetett vele…
Ugye?
- Elnézést… - Vigye innen!
A miniszter unokaöccse.
Jézusom!
- Mit keresel itt? - Tudnom kell, mi történt.
- És te? - Clara elrejtett valamit, azt keresem.
Tartsd meg a mobilt és hívj, ha bármi van!
Magáé a lenti vegyesbolt?
Azt hiszem, itt a fiunk.
- Nagy, barna szemei vannak. - És két anyajegy a füle mögött.
- Miért vennék el a fiukat? - Nem tudom.
- Vissza kell vinnünk, vagy baj lesz. - Igazad van.
Vissza kell vinnünk, hogy a család ne aggódjon.
Lecsukják vagy kivégzik.
Nálunk töltöd az éjszakát.
NÉV, SZÜLETÉSI DÁTUM
Úristen! Marta!
Hol van?
Hol a fiú?
- Asszonyom… - Hol van?
- Talán nem kéne… - Hol van?
Marta szobájában alszik.
Sergio!
- Nincs villany, nénikém. - Öltözz, indulunk!
Azonnal!
Igyekezz már!
- Gyerünk, segíts! - Ne mondj neki semmit!
- Jó. - Csak Luisnak, neki ne.
Nagyon sajnáljuk.
Biztos megijedt, de a fiú jól van.
Visszahoztuk, mert nem voltak otthon, és egyedül lett volna.
- Nem akarták magára hagyni. - Igen.
Ez elképesztő, komolyan.
Kinek képzelik magukat, hogy ilyen döntést mertek hozni?
Asszonyom, kérem…
- Idejött tegnap egy pár… - Nem érdekel.
Tudják, milyen érzés volt üresen látni az ágyát?
Emlékszik, mit érzett Marta eltűnésekor?
Nem baj, ha nem. Újra át fogják élni, miután elveszik maguktól,
mint munkanélküliektől. Ki vannak rúgva! Látni se akarom magukat!
- Hogy érti… - Gyere, drágám! Jól vagy?
Várjon!
- Ne érjen hozzám! - Könyörgök!
Gyere, drágám!
Semmi baj, drágám.
Nem hiszem el.
Kirúghat, csak így?
- Bassza meg! - Rohadt kurva!
Nem hiszem el. Nem hagyom, hogy újra elvegyék Martát.
- Ne tétovázz, beszélj Luisszal, most! - Jó. Induljunk!
NE FELEDD, KI VAGY
NE FÉLJ!
A JÖVŐT ÉPÍTJÜK
EMLÉKEZZ A ZÁRPORRA!
NEVESS RAJTUK!
A FAL ELLEN, AZ EMLÉKEZET ELLEN
A JOGOKAT KI KELL HARCOLNI
Menj Rosával, Sergio!
- Alejo, mi az? - Nyugi, Alma!
- A gyerekek jól vannak. - Jó reggelt, Alejo!
Most mennek reggelizni. Van friss tej. Boldogok.
De türelmesnek kell lennünk. Páran nagyon legyengültek.
- Többet nem bírnak ki. - Ne légy gyáva, öcsikém!
Emlékszel anyára?
Nem állhatunk le. Csináld tovább!
Vedd, amit akarsz, de ne bánts!
Kérlek!
Vedd el, ami kell,
és tűnés!
- Tűnj el! - Nyugodj meg!
Én vagyok, anya.
Ez nem lehet.
Nem lehet.
Ez lehetetlen.
Fiam!
Hát élsz!
Én tudtam, drágám.
Az elmúlt pár hétben 500 új noravírusfertőzést regisztráltak.
Bár Madrid határa szigorú ellenőrzés alatt áll,
fertőző gócot találtak Alcorcón körzetben is.
A területet lezárták, oda a belépés szigorúan tilos. Ne feledjék…
Ez egyre rosszabb lesz.
- Mi történhet? - Lezárhatják teljes Madridot.
Akkor minden ellátás megszűnik.
- Jézusom! - Igen.
- Gyere! - Menjünk!
…biztonságuk érdekében irataikat tartsák látható helyen…
Jó napot!
Ez már nem érvényes.
Hogy? Az lehetetlen. Hisz ismer minket, minden nap átmegyünk.
Erre!
Próbálja meg újra!
Érvénytelen.
- Hogy? - Az kizárt.
Ellenőrizze a listát! Ez biztos tévedés.
- Egy fontos személy házában dolgozunk. - Kinél?
Az egészségügyi miniszternél. Nem késhetünk el.
- Kérem! - Adja ide!
- Vigyázat! Ez a nő beteg! Vírusfertőzés! - Megállni!
Állj!
Futás!
- Menjenek gyorsan! - Teljes lezárás!
A miniszternek dolgoznak. Engedd át őket!
- Menjenek! - Gyorsan!
Biokémiai védelmi egységet kérünk.
HUGO JIMÉNEZ FUENTES 2040.01.12.
FELIPE RAMOS GALERA 2040.08.08.
Emilia?
- Emilia? - Igen?
Jól vagy?
Igen.
- Min gondolkodsz? - Nem értem.
Nem értem, Carlos miért adta a lányomnak a képeket.
Az életét kockáztatva hozta ide őket.
És miért van kép Martáról és Sergióról?
Mi a kapcsolat köztük?
- Mi a közös a gyerekben? - Tudod, mit gondolok?
Talán Martát nem azért vitték el, mert a bátyádnak nem volt munkája.
Talán el akarták vinni.
Hogy? Miért tennének ilyet?
Egy időben,
pár évvel ezelőtt,
volt egy pletyka.
Szülők keresték az elveszett gyerekeiket.
Állítólag becsalták őket a kórházba, majd azt mondták nekik, hogy a gyerek meghalt.
Jó ideig keringett ez a pletyka.
Aztán hirtelen…
elhalt, nem hallottuk többé.
Őket ismerem.
Őket ismerem. Az orvosi központból.
Elvitték őket.
- Feküdj vissza! Még nagyon korán van. - Várj! Hová vitték őket?
Újra hallani fogjuk majd
Szülőhazánk nevét teljes dicsőjében…
Néhányunkat összeszedtek,
és felszállítottak egy buszra.
Nagyon fáradtak voltunk és elaludtunk.
Azok a gyerekek is haza akartak menni.
Ahogy én.
Tennünk kell valamit!
Keressük meg a családjaikat!
Gyere, drágám!
Gyere ide!
KÜLÖNLEGES ALANYOK
A JÖVŐ A MIÉNK
EGYÜTT HALADUNK ELŐRE
Következő megálló a C-2 zóna.
Hahó!
Rosa!
Manuela, nyisd ki az ajtót!
Rai, az úrhoz jöttünk.
- Nem. Már nem dolgoztok itt. - Kérlek, Rai!
Fontos, Rai.
Hát hívjátok fel! Biztos felveszi.
Ne szemétkedj, engedj be!
- Mit mondtál? - Hallottad. Szemét vagy, Rai!
- Engedj be, kérlek! - Oké, hagyd!
- Rai, ez fontos. - Tűnjetek el, most!
Nem megyünk sehova, Rai. Manuela! Rosa!
- Ne nyúlj hozzá! - Daniela!
Kisasszony, beszélnünk kell az apjával. Egy elég bonyolult ügyről van szó.
Sergiót is érinti. Be kell engedniük!
Engedd be őket, Rai!
A francba!
Köszönöm.
- Ne merd zavarni az urat! - Rosa, engedjen el!
- Rosa, nem akarom bántani. - Könyörgök!
- Sara, drágám! - Mi? Ő is itt van?
- Uram! - Mi az?
Uram, elnézést, hogy betörtünk, de muszáj beszélnünk.
- Ha a kirúgásukról van szó… - Hallgasson meg, kérem!
- Mi? A férjemnél vannak? - Igen…
- Megmondtam, hogy nem léphetnek be ide. - Hadd segítsek!
Majd én.
- Ki engedte be őket? - Nem tudom.
Tényleg nem tudom.
Ott áll benne. A pár szerint Sergio az ő fiuk.
Tessék?
Tegnap hazahoztuk Sergiót.
Beszélni akartunk önnel, de nem volt itt.
Ezért visszavittük őt magunkkal.
Azt mondják…
hogy hazudtak nekik,
hogy elvegyék a fiút.
Sok mindent tudtak róla.
Úgy tűnt, jól ismerik őt.
Érti?
Mit keresnek itt? Hogy merik?
- Alma, várj… - Nem, hívom a rendőröket!
Nem megmondtam, hogy ki vannak rúgva?
Elrabolták Sergiót. Betegre aggódtam magam.
Befejezted?
Jó.
Hallgasd meg őket! Ez fontos.
- Asszonyom… - Egy percet kap.
- Nem értelek téged. - Alma, mi Sergio szüleinek vezetékneve?
Igen, ők is jól tudják, hogy Sergio nem az unokaöcsénk.
- Csak szeretetből hívjuk így. - Juan.
A neve Juan.
Ez az igazi neve.
Igaz?
Honnan veszik ezt?
Egy házaspár mondta nekünk.
Fontos lenne, hogy beszéljenek velük.
Várjanak meg a konyhában, kérem! Köszönöm.
Ők lehetnek azok.
Ha felbukkan egy nő,
azt állítva, hogy ő Sergio anyja,
akkor pénzt akar.
- És a szolgák is benne vannak, nem látod? - Nem tudom.
- Mindegy, találkozni akarok velük. - Miért?
Mert tartozunk ezzel Sergiónak.
Vagy Juannak.
Nem gondolod?
Írjátok alá, itt és itt.
Tudtam, hogy nem húzzátok sokáig.
- Mit csináltatok? - Beleavatkoztak más dolgába.
Folyton ezt csinálják, nem?
Írjátok alá!
Nem írunk alá semmit.
Nem?
Akkor üres kézzel mentek el innen.
Írjátok alá!
- A saját érdeketekben. - Nem lehet.
Nem rúghatnak ki, a lányunk miatt.
Most már késő bánat.
Miért vittétek el a kisfiút?
- Ő az úrnő szeme fénye. - Ez hazugság, Rosa.
Ez hazugság.
Jól tudja, hogy a fiú folyton egyedül van. Igaz, Manuela?
Talán magányos, de van mit ennie, van otthona és jövője.
- Ti mintha egy másik világban élnétek. - Ahol szeretjük és tiszteljük egymást.
Daniela kisasszony talán segíthetne.
Rajtuk csak maga az elnök segíthet.
Az úrnő hajthatatlan.
És most pokoli dühös.
- Írjátok alá, mielőtt bejönne! - Hugo!
Beszéltem a nejemmel. Félreértés volt. Nincsenek kirúgva.
Köszönjük, uram.
Holnap várjuk azt a párt, ma nem érek rá. Hozza az autót!
Hogyne, uram.
- Átöltözöm, drágám. - Jó.
Ez remek!
Ti ketten mindig megússzátok.
Menj fel Sergióhoz! Még reggelizni se akart.
Hogyne, Rosa.
Különös dolgok történnek…
Hogyan?
Négy hónappal ezelőtt ezek két nap után repültek volna.
És most?
A miniszter megváltozott.
Gyerünk, munkára! Vidd ki a szemetet!
- Az üveget az újrahasznosítóba dobd! - Igenis.
- Szia! - Sara!
Szia!
Hé, mi a helyzet? Jól vagy?
- Igen, Iván vigyáz rám. - Igen?
Azt látom.
- Bár, kicsit fáj a hasam. - Igazán? Miért?
Búcsúzni jöttél? A nénikém szerint elmész.
- Nem, veled maradok. - De jó!
Az kizárt.
Anyám kirúgott, nem?
Szuper!
Akkor csinálj neki reggelit!
Hála istennek, ez csodás hír. Én nem vagyok jó dadusnak.
Na jó, néha igen…
Ha a gyerek elmúlt 16.
Igen.
Na, felöltözöl?
- Igen. - Park?
- Igen. - Nyomás!
Gyerünk!
Indulás öltözni! Egy, kettő…
Anya, magammal viszlek.
Majd letelepszünk valahol.
Pakolj össze, máris indulnunk kell.
- Rendben? - Fiam, nézz rám!
- Vak vagyok… - Anya…
és nagyon öreg.
Az, hogy egy kis időre újra velem voltál, mindennél boldogabbá tett.
- Anya, kérlek! - Ez nekem bőven elég. Menj!
Mielőtt megtalálnak.
- Velem ne törődj! - Anya, figyelj!
Nincs időnk vitázni.
Pakold el, amire szükséged van, és menjünk!
Rendben.
Csak a legfontosabb dolgokat rakd el! Nem vihetünk nehéz csomagot.
Jól vagy, anya?
Anya!
FELISMERI ŐKET?
Saját biztonságuk érdekében 15 perc múlva kijárási tilalom lép életbe.
Kérjük, fegyelmezetten térjenek vissza otthonaikba!
Mit művelsz?
Tedd oda a holmidat!
Gyerünk!
- Mozgás! - Jól van.
Gyerünk!
Ez nem kell, ugye?
Van még valami?
Jó, keressünk egy nyugis helyet!
Várjon! Felhívom az ügyvédemet.
- Kit? Az ügyvédedet? - Igen, miért? Gond?
Neked nem telik ügyvédre.
- Mozgás! - Ne, nem akarok menni!
- Hírek? - Semmi, uram.
- Megjöttünk. - Igen.
- Kösz. - Nincs mit.
Üdv!
Hogy van?
- Idegesen. - Értem.
- A miniszter úr vár. - Köszönöm.
Fáradjanak be!
Üljenek le! Az úr és az úrnő hamarosan itt lesz.
Itt vagyunk.
Szörnyen sajnálom.
Köszönjük, hogy eljöttek. Elég kínos helyzet ez.
- Luis. Örvendek. - Manuel.
Üljünk le! Van mit megbeszélnünk.
Rosa, elmehetsz.
Nem, maguk maradjanak!
Nos…
meg kell mondanom, elborzasztott ez az eset.
Megértem a helyzetüket.
Sergio olyan, mintha a harmadik gyermekem lenne.
Sara és Hugo mindent elmondtak.
Nos, mi nem…
A kórházban azt mondták, meghalt.
- Hogy a fiunk elkapta a vírust, és… - Manuel, drágám.
Tudják.
Luis, ideadnád a papírokat?
Persze. Ezeket a papírokat írtuk alá, amikor a fiú gyámjai lettünk.
Szabad? Nézzék csak!
Sergio betegsége.
Itt azt írja…
Itt.
Sergio nagyon beteg volt,
és mi magunkhoz vettük, mert a szülei lemondtak róla.
Várjanak! Itt pedig…
itt az aláírásuk, hogy lemondanak róla.
Nem, ez nem igaz.
- Mi nem írtunk alá semmit. - Soha nem mondanánk le a fiunkról. Soha.
Kérem, ne hibáztassák magukat!
A fiúnak alig volt esélye a túlélésre.
Ez nem így volt!
- Ő a fiam. Nem hagytam volna el. - De ismerte az állapotát, nem?
Sergio betegsége nagyon sokrétű kezelést igényel.
Rendszeresen kap vérátömlesztést.
Mikor magunkhoz vettük, tudtuk, hogy nem él sokáig.
De így is örömmel befogadtuk.
Ki a fasznak dolgozol?
Senkinek.
Igazából épp állást keresek. Szólhatna, ha van üresedés.
Beszélt?
Még nem.
Még dolgozunk rajta.
- Még fél óra, és… - Oldozza el és hozza az irodámba!
Hogyan?
Jól hallotta.
Oldozza el és hozza az irodámba! Most azonnal, a kurva életbe!
A fiam haldoklik?
Reménykedünk.
A kapott kezelés révén akár hosszú életet is élhet, igaz, drágám?
Tudunk róla gondoskodni. Én borbély vagyok, a nejem varrónő.
Megadunk neki mindent, csak mondják el, mire van szüksége!
Ez egy kísérleti kezelés. Talán támogathatnánk őket anyagilag…
Az nem elég.
Amint tudják, a fiúnak folyamatos orvosi felügyelet kell.
Rendben, akkor felvehetnénk mellé valakit.
Luis, kérlek, ez nem ilyen egyszerű. Sajnálom.
A férjem nincs tisztában vele, mivel jár Sergio betegsége.
Luis keveset van itthon, a kormányban betöltött posztja miatt.
Én felügyeltem Sergio állapotát
az eltelt évek alatt.
Igen, ez igaz.
Senki sem ismeri jobban Sergio betegségének részleteit,
és a kezelés velejáróit, mint a feleségem.
Akkor sem értem. A fiunk születésekor egészséges volt. Nem mondták, hogy beteg.
Nyilvánvalóan mind áldozatai vagyunk ennek a helyzetnek.
Nekünk viszont a legnagyobb áldozatra kell gondolnunk,
ő pedig Sergio, értik?
Hogy érti ezt?
Dönteniük kell.
Sergio gyenge, megviseli minden változás.
Hogy hatna rá, az ő állapotában, ha megtudná, hogy a szülei élnek?
Én még mindig nem értem.
- Mit akarnak, mit tegyünk? - Gondolják át!
Legyenek nagylelkűek a fiukkal!
Mikor döntenek, rá gondoljanak, ne magukra!
Hagyjuk őket magukra!
- Persze. - Hogy átgondolhassák.
Természetesen.
Kávét kérünk! Nem, a tea jobb lenne. Mind zaklatottak vagyunk.
Nem hiszem el, hogy ezt teszik velük. Nem hiszem el.
Ugyan, nyugodj meg! Igazad van.
Ugyanakkor… Nem is tudom. A fiú beteg, ezt te is tudod.
- Vagy nem? Te mondtad. - Nem tudom.
Hugo, én nem hiszem, hogy súlyos beteg lenne.
Ők orvosok, Manuel. Mit tudunk mi a betegségéről?
Ha elvisszük, és történik valami…
A gyereknek a szüleivel a legjobb. Minden esetben.
Nem hagyhatjuk őt itt, Maria.
Nem veszíthetem el őt újra.
Most már a szülein múlik minden.
Szerinted én nem akarom megölelni?
Elmondani, hogy a mi fiunk,
hogy minden egyes nap eszembe jutott…
az eltelt évek alatt?
Nem hiszek Almának. Manipulálja őket, hogy itt hagyják Sergiót.
Igen.
Biztos szokott szaladgálni a kertben,
nevetni, úszni a medencében.
Csak azt mondom, hogy nekik megvan rá pénzük,
hogy Sergiót életben tartsák.
- Mit tudnánk mi adni neki? - Hát…
Vagyis végeredményben csak a pénz számít, igaz?
Ezt akarod mondani?
A szeretetünket adhatjuk.
Nézd…
bármit odaadtam volna a testvéred életéért.
Érted?
Befelé!
Nyomás!
Honnan vannak a plakátok?
Sehonnan. Én csináltam őket.
És miért ragasztod ki őket?
Azok a gyerekek eltűntek.
Ezt tudom.
Azt kérdeztem, miért ragasztod ki a plakátokat?
Beszélni akartam a szüleikkel.
- Talán beszélgetni még nem bűn. - Nem.
És mit mondanál nekik?
Tudsz valamit, amit ők nem?
Talán.
Mit tudsz?
Nézd,
ha visszaküldelek abba a terembe, többé nem jössz ki onnan.
Jobban teszed, ha válaszolsz.
Mi az, amit tudsz?
Hogy a gyerekek talán még élnek.
Üdvözlöm, Daniela Covarrubias vagyok, a fickó ügyvédje.
És a miniszter lánya.
Vádolják valamivel az ügyfelemet?
Nem, pillanatnyilag nem.
Ha beszélni akar vele, itt a számom.
Elmegyünk majd a parkba?
Ma nem biztos, szívem.
- Egyedül hagynának vele? - Ma nem.
Szokatlan lenne számára, és nem akarjuk felzaklatni.
Nézd, Sergio, emlékszel rájuk?
Mi az, nénikém?
Semmi, drágám. Csak beköszöntek, és már mennek is.
Jó volt a múltkor játszani?
Igen.
Játszunk majd újra?
Szabad, nénikém?
Nagyon szeretnénk, de ma nem lehet.
Ismertük az anyukádat, tudod?
És apukádat is.
Nagyon szerettek téged. Nagyon. Mindennél jobban.
Ezt küldték neked.
Köszönöm.
Milyen volt az anyám?
Hát…
Nagyon hasonlítasz rá.
Kedves volt, és okos.
- A legjobbat akarta neked… - Köszönünk mindent.
Ma a nénikéjével lesz.
Tévézünk együtt, hm?
Viszlát!
Hadd nézzem!
Sajnálom.
Őszintén sajnálom.
Nagyon bátrak voltak.
Tudják, hol találnak.
Szóljanak, ha bármire szükségük van!
Nem mondhattam el, amit akartam.
Azt mondták, eljöhetünk még hozzá.
- Vagy nem? - De, hogyne.
- Akkor majd egyedül lehetnek Juannal. - Szerintem nem engednék.
Dehogyisnem.
Meg fogják engedni.
- Nyugalom, ez még csak a kezdet. - Igen.
Annyira sajnálom,
hogy ma így végződött.
Ha szükségük valamire, csak szóljanak!
Rendben?
Igen, hát…
Én harcoltam volna a fiamért, tudja?
De ezt a csatát nem nyerhetjük meg.
De most legalább úgy érzem, hogy segítettem megmenteni az életét.
Hát persze.
Jól döntött.
Ne csináld, Luis!
Csak felmérték, mi a legjobb a fiuknak.
Csak a szülei hozhattak meg egy ilyen döntést.
Luis, szerelmem!
Ne töprengj rajta tovább!
Ígérd meg, hogy elfelejted!
Ígérd meg!
Luis, szerelmem!
Jó?
Hahó!
Szia, Begoña!
- Mi újság? - Én is épp ezt akartam kérdezni tőled.
Mi volt a zajongás tegnap nálatok?
Ostobaság. El se hinnéd, ha hallanád.
A miniszter elengedte a fiút hozzánk éjjelre,
csak épp elfelejtett szólni a nejének.
- Nem mondod! - De.
Szegény, betegre aggódhatta magát.
Ilyen, ha az ember egy miniszter felesége, aki többet van az irodában, mint otthon.
Mit kérsz?
Majd holnap.
- Holnap beugrom babért. - Jó, holnap várlak.
Mi ez?
- Mi? - Emilia, mi ez a hang?
Kezdek megsüketülni.
Az unokám itt hagyta a zenélő dobozát.
- Mi az? - Csak eszembe jutott valami.
Julia, a lányod, már jó ideje elment.
- Azóta nem hallottál felőle? - Nem, egy szót sem.
Nem is üzent? Nem küldött levelet? Nem is hívott fel?
Most mondtam.
Tán nem hiszel nekem?
Az a munkám, hogy gyanakodjak, te is tudod.
Tegyél el nekem csicseriborsót!
Viszlát, Begoña!
- Igen? - Halló!
Ki beszél?
A plakátok miatt hívom.
Ismeri valamelyiküket?
Az egyikük a fiam volt.
Neked is szép napot.
Hogy ment?
Nem túl jól.
De egyelőre elfogadták.
Egyelőre. Ahogy vártad.
És a férjed?
Rá nem számíthatok.
Fájó, de ez az igazság.
Alma, nem mehetnek így tovább a dolgok.
Érted?
- Luisra gondolsz? - Nem csak rá.
Ő a te problémád.
Meg tudod oldani.
A másikra gondolok.
- El kell varrni a szálakat. - Nem akarok tudni róla.
Tedd, amit kell!
Ahogy akarod.
Fáj?
Nagyon.
Nagyon fáj.
Tudod, mi fáj a legjobban?
- Mi? - A büszkeségem.
A kurva büszkeségem.
Mégis mi ütött beléd?
- Azt hitted, csak úgy felhívnak a szülők? - Igen, azt.
Hogy lehetsz ilyen naiv?
Várj!
Ha a te gyereked tűnik el, nem akarnád tudni, hogy még él?
Dehogynem.
De okosabbnak kell lenned náluk.
Nem ronthatsz nekik.
Mi az?
Mi van?
- Emilia írta. - Mit?
Egy anya felhívta!
Várj!
Biztosan meg vagytok ijedve. Én is félek.
Ez természetes, hisz önmagában az, hogy ennyien összegyűltünk,
nagy kockázatot jelent, mind tudjuk.
De van valami nagyobb,
valami hatalmasabb erő ennél.
Ez a bátorság,
az izgalom és a remény,
hogy egy napon viszontláthatjuk a gyerekeinket.
Azt javaslom,
hogy szavazzunk,
ki támogatja az ötletet.
Emelje fel a kezét, aki szeretné folytatni a harcot.
Kedves Sergio,
el sem tudod képzelni, milyen jó volt viszontlátni.
Ismertünk már téged réges-rég, mikor még sokkal kisebb voltál.
Alig várjuk, hogy újra lássunk.
Viszünk neked egy kis meglepetést.
Azt mondtad, szereted a sütit.
Megsütjük neked a legnagyobb és legfinomabb sütit,
amit valaha ettél.
Te csak most ismertél meg minket, de mi mindig is szerettünk téged.
Az élet nehéz,
de néha történnek velünk jó dolgok is.
Te voltál a legnagyobb ajándék az élettől.
Ezért kell törekedned a lehető legboldogabb életre.
Ne hagyd, hogy a mosolyod valaha elhalványuljon.
Tudjuk, hogy szeretnek és vigyáznak rád.
Játssz, nevess sokat és tanulj szorgalmasan az iskolában,
hogy felnőve bármi lehessen belőled.
Ügyvéd, esetleg orvos…
Mindig a közeledben leszünk,
figyeljük, ahogy felnősz, valóra váltod az álmaid,
és férfi válik belőled.
Te nevetsz?
Ha szomorú vagy, magányos,
ha nincs kivel játszanod,
vagy beszélgetned,
mi mindig tárt karokkal várunk majd téged.
Nagyon sokat jelentesz nekünk. Ne feledd, hogy nagyon szeretünk!
Mindig veled leszünk.
Puszilunk. Nemsokára találkozunk.
SERGIÓNAK
EGYÜTT, A TÁRSADALOM JAVÁRA
Saját biztonságuk érdekében
az Egyes Szektorba való belépés meghatározott sorrendben történik.
Irataikat kérésre mutassák fel!
Fernando!
A kisbabánk, Fernando.
- Szia! - Szia, nővérkém!
- Hogy vagy? - Nálad nem jobban.
És a többiek?
Ott a hölgy az orvosi központból!
Gyere! Elmondom.
Üdv, hölgyem!
Emeltünk a dózison, ahogy kérted.
A gyerekek fele belehalt.
Akkor több gyerek kell. Sokkal több.
Van más is.
Mondd!
Elvégeztem a kért DNS-szekvenálást a Kutatóközpontból jött gyerekek mintáján.
- Most fejeztem be. - És?
Megvan az eredmény.
A biztonság kedvéért megismétlem, de nagyon magas az antitestek szintje.
- Mennyire? - Ötszáz százalék.
- Kié? - Ez benne a különös.
- Az a gyerek nincs a táborban. - Nincs?
Isten hozott!
Szóval ti vagytok az újak.
Ezek a különleges gyerekek jelentik az egyetlen reményt.
Egyesek angyalok. Az én angyalkáim.
Hol a lányom? Mit tettek vele?
Találd meg!
Örülök, hogy sikerült megmenteni a lányukat.
Ő nincs a táborban.
A lány az.
- Milyen lány? - Marta. A szülei nálam dolgoznak.
Sergio szüleit holtan találták.
Ez a maga műve?
Ez nem véletlen.
Nem lehet. Megölték őket, tudom.
- Mikor? - Tegnap.
Mi van, ha a fiunk él?
Ne kezdd újra!
Még egyszer nem bírom ki, Alicia.
Te vagy a legfontosabb az egész életemben.
Megteszek mindent, hogy együtt lehessünk.
- Részvétem, uram. - Nem hallgattak rám.
Bíztak magában.
Azok ott nem az országunk lobogói.
Bassza meg!
Hátra!
Romlik a helyzet. A vírus átjutott a kerítésen.
Állapotos.
Manueláról van szó.
Találja meg Manuelát, azonnal!
- Segítesz? - Azt teszem, ami a legjobb neki.
És neked.
A feliratot fordította: Kisházi Viktória