NETFLIX UVÁDÍ
Co je to s tebou?
Policie a armáda mají čím dál větší moc.
Dáváme jim moc, aby nás mohli ochránit.
Ale až povstanou, kdo nás ochrání před nimi?
Mají tajný plán, mezi sebou.
Nějak to zaobalí, ale budou zabíjet lidi.
Někdo si to vezme na starost tady.
- Zdánlivě odborník. - Nelíbí se mi, co naznačuješ.
Je mi líto, že pan ministr zemřel.
Prý jste byli dobří přátelé.
Našli jsme tvou holku, Julii. Dělá, že je svá sestra.
Můžeš pracovat pro mě, a nechám je žít.
Poslal mě sem Álvaro. To je jeho dítě?
Pořád říká, že všem dětem hrozí nebezpečí.
V tomhle domě dobře víme, čeho je vláda schopná.
Ramón byl nepřítel.
A co se stávalo z Álvara? Co může být z tebe?
Nikdo není nadřazen bezpečnosti státu,
kdyby byl stokrát ministr.
Ministře, na zem!
Kdo tě takhle popíchal?
V tom středisku říkali, že jsme vzácné exempláře.
Paní rozhodla, že se budeš starat o jejího synovce Sergia.
Má vrozenou nemoc, ale paní o něj pečuje.
Udělám cokoli,
aby tvůj syn vyrůstal v zemi, kterou jsme nikdy neměli ztratit.
MADRID, PŘED 25 LETY
Já ti to říkal, Álvaro… nebo ne? Do hajzlu! Čím jsi myslel?
Prý to za rok vyschne úplně. Proto neberou.
- Jasně… - Ryby vzaly roha.
Super. Loučit se s rybníkem je zásadnější než narození mého prvního syna?
Měla ještě měsíc. Za to nemůžeme.
Tak pojď, dej to tam. Rychle. A pořádně zavři.
- Luisi. - Co je?
- Co jako? Jeď opatrně. - Co?
Jestli umřeš, budu muset to dítě vychovat já.
No jasně.
Ale zase by mě povýšili ve vládě.
Ne, Álvaro. Sklapni, vážně. Jsem nervózní.
Poslouchej… Stihneš to.
Všechno bude dobrý. Budeš super táta.
No jasně, a jak to víš?
Mě jsi vychoval skvěle.
Byl jsi jako můj táta.
Jedem… Za deset minut budeš mít synka v náruči.
- Poslouchej. - Ne, na to nemám náladu.
- Luisi, věř mi. - Do prdele.
Ta písnička ti vždycky připomene narození syna.
Álvaro.
„I když už není mezi námi, nikdy na něj nezapomeneme.“
Tato slova pronesl pan prezident na pohřbu ministra zahraničí
Álvara Maizteguiho, který proběhl před pár minutami.
Ceremoniálu byla přítomna většina vlády
i hojný počet zástupců všech společenských vrstev
a množství anonymních občanů, kteří chtěli prokázat úctu muži,
jenž ztělesňoval ideály našeho národa
a dokázal nás bránit i za hranicemi.
DÍTĚ NIKOHO
ŽÁDNÝ STRACH
BUDUJ SVOJI BUDOUCNOST
VZPOMEŇ SI NA DÉŠŤ
VYSMĚJ SE JIM
VZPOMÍNKAMI PROTI ZDI
PRÁVA SE DOBÝVAJÍ
BARIÉRA
Horký čaj?
Na.
Díky.
Ahoj Saro.
Dobrý den.
Jak se máš?
Dobře, děkuju.
Ještě mi dlužíš rozhovor.
- Nezapomeň. - Majore, ještě víno?
Ne.
Výborně.
Omluv mě.
Vidělas ho?
Víš něco o otci?
- Možná je ještě na ministerstvu. - Celou noc? A nezavolá?
Sakra, co budeme dělat?
Enrique pro něj někoho pošle.
Promiňte.
Majore… Ještě nás nepředstavili. Já jsem Lauřin bratr.
- Upřímnou soustrast. - Děkuji.
A mimochodem, gratuluji.
- K čemu? - Pracuji v kanceláři prezidenta.
Jsem jen úředník, ale zaslechl jsem zvěsti.
Jaké zvěsti?
Vláda bude dělat změny. A odevšud zaznívá jeho jméno.
Já bych fámám nevěřil.
Čím víc se to říká, tím menší je šance.
Základy politiky.
A na jaku pozici majora zvažují?
Na viceprezidenta.
Na chvilku si viceprezidenta vypůjčím.
Tos mi neřekl.
Chtěla jsi odstup, ne?
Něco od tebe potřebuju.
Nevíme, kde je Luis.
Mám se ti poptat?
Lauro.
Moc mě mrzí, že jdu pozdě.
To nic.
Alma říkala, že je to naléhavé.
Lauro, musím teď udělat něco důležitého.
Odpoledne přijedu za tebou domů a budu s tebou, ano?
Teď chci mluvit s tebou.
Jistě, ministře.
Nechceš mi něco říct?
Je mi nehody vašeho přítele moc líto.
Na pohřbu jsem to nestihl říct.
Nehody?
Včera mě chtěl někdo zastřelit. Taky nehoda?
Cože?
- Vás? - Ano, mě.
Ministra této vlády, jako Álvara.
Toho, co jste pohřbili.
Páni.
Já slyšel, že včera došlo k přestřelce při útěku teroristky.
Ale u té byste přece nebyl…
viďte?
O čem to mluvíte?
Roso?
Roso.
Ano, pane?
Až pan major odejde, otevři všechna okna.
Nechci, aby u nás smrděly sračky.
- Slyšeli jste to? - Co udělal?
Jistě, pane.
Říkal, že po něm stříleli?
- Kam jdeš? - Copak jsi ho neviděla?
Chci vědět, jak mu je.
Teď se to nehodí.
Luisi, miláčku.
Co se děje?
Na tebe stříleli?
Řekneš mi, prosím, co se děje?
Nic mi není. Klid.
Jak mám být v klidu?
Říkáš mi, že ti nic není?
Ne, něco ti je, a mně taky.
Víš, jakou jsem měla noc?
Všichni na pohřbu se na tebe ptali a já si vymýšlela.
Přijdeš domů jako šílenec, urazíš majora… Zeptám se znovu.
Co se děje?
Probereme to večer.
Jak to myslíš?
- Zase jdeš? - Ano, je to nutné.
- Vysvětlím to, až budu moct. - Ne, teď!
Chci, abys mi to řekl teď.
Ty mi taky neříkáš všechno.
Proč tohle říkáš?
- Jak dlouho jsme spolu? - Celý život.
Proto vím, že už mi týdny něco tajíš.
Nemusím to vědět.
Máš právo tajit, co chceš, ale nechtěj po mně, co sama neděláš.
Promluvíme si později.
- Tati. - Teď ne, Iváne.
Seber tu skleničku, nebo někomu ublížíš.
Tati, prosím tě.
Nejsi v pořádku.
A já taky ne.
Teto…
Vezmeš mě k bazénu?
Slíbilas mi to.
Dovolila jsem ti jít dál?
Sergio, zlato…
- Promiňte. - Odveď ho.
- Ano. - K bazénu, do zahrady, někam.
- Ale je sobota a už máme jít… - No a co!
Saro, kolik za to chceš?
Vem si ho s sebou.
Dobře.
Však mu to prospěje.
Pojď, Sergio.
Za pár let se solární panely vyvinuly a přizpůsobily…
Pohyb!
Běžte… Další! Pohyb.
… je přísně zakázán vstup osobám, které neprošly prohlídkou
nebo vykazují příznaky…
To je synovec ministra zdravotnictví.
- Tady je povolení. - Pracujeme u nich.
VSTUP POVOLEN
Sundej si ty brýle.
Dobře.
Děkuju.
- Těšíš se na Martu? - Moc!
Moc? Tak jdeme, rychle.
Vypadáš strašně.
A?
Jdu na ples, nebo co?
Dost bylo kravin. Jeď na tuhle adresu.
Musíš najít stejné zařízení, jaké ti ukáže Navarro.
- Je v tom bytě někdo? - Nevím. A jestli je, zabij ho.
Ať je to, kdo chce.
Doručili jste mámě léky?
Inhalátor a dvě krabičky prášků.
Jedeme, Navarro.
POTRAVINY
Tady máte.
- Spočítám vám to. - Ahoj.
- Sergio? Tys přišel!
- Boží! - Dobré ráno, Begoño.
Dobré ráno, Saro.
Co to je za kluka?
To je synovec ministra.
Páni!
To na něj musíte být moc hodní.
Tohle je celé vaše? Můžu si něco vzít?
Jasně, pojď.
Máme tu fazole, ananas, mýdlo, houbičky…
Můžu sníst tohle?
Sergio, to ty nesmíš.
Jsi přece alergický na suché plody, vzpomínáš?
- To je jako piniové oříšky, viď? - Přesně tak.
A ty nemůžeš. Budeš si to pamatovat?
A co něco dobrého? Marto, co mu dáme?
- Koukej… - Co si přejete?
Máme bonbóny. Máš rád bonbóny?
Ano.
Povídejte.
Vezmou mi moje dítě.
Jdou po našich dětech.
- Vezmou… - Ostřelovač! Na zem!
Nehýbejte se!
- Oni mi to dítě vezmou. - Ne, nikdo ti ho nevezme.
Jdou po našich dětech.
Unesou je ze škol, z ulice, z domů,
zůstanou jen prázdné parky a hřiště.
Otcové a matky budou oplakávat své děti.
Luisi!
- Emilie! - Co tady děláš?
Do háje!
Já nevím.
Chci vědět, co se stalo Álvarovi, a myslel jsem, že tu něco najdu.
- A ty? - Clara.
Poslala mě sem. Něco tu schovala a chtěla, abych jí pro to došla.
A co?
Já nevím, Luisi.
Doklady, důkazy, něco.
Já to taky nevím.
V zájmu vlastní bezpečnosti mějte doklady připravené k předložení policii.
Tak jak se ti líbí ve skutečném světě?
- Co to hrají? - Líbí se ti to?
- Jak se na to tancuje? - Já nevím.
Jak tě napadne.
- Pojď sem! - Ne.
- Co? Odmítneš vyzvání k tanci? - Tohle mi nedělej. Ne…
- Pojď! - Netancoval jsem roky.
Nejvyšší čas. Pojď sem, pojď!
Tati!
- Ano? - Můžu s tebou?
No jasně!
Výměna partnerů. Kde mám partnera?
Sergio?
- Copak? - Není tu. Sergio!
- Jak, není? - Je pryč!
- Sergio! - Sergio!
Já půjdu tudy.
Dobře, my jdeme tudy.
Neviděli jste kluka s brýlemi?
Neproběhl tudy kluk? Neviděli jste ho?
Neviděli jste tady kluka s brýlemi?
Do prdele! Sergio!
Sergio?
Sergio!
Dávej pozor.
Stůjte! Sergio!
Promiňte.
To není možné.
Promiňte, neviděli jste asi takhle velkého kluka?
- Byl sám. - O tom nic nevím.
- Chodí tudy spousta lidí. - Měl na sobě úplně novou, modrou bundu.
Tati!
Nemůžu ho najít!
- Kde je? - Žádný strach.
- Není tu. - Neboj se.
Čeho se nemám bát?
- Možná nejsou jeho. - Jak, nejsou jeho? Kde byly?
- Marta je našla na zemi. - Jak, na zemi?
- Co to znamená? - Hele, možná je v obchodě.
- Možná se lekl a šel tam. - Jdeme tam.
Honem, jdeme!
POTRAVINY
Pusť mě!
Sergio?
Kdo jste? Hej!
Hej!
Pusť mě!
- Kam jdeš, ty hajzle? - Pusť!
- Cos mu udělal? - Pusť!
Jsi v pořádku, Sergio?
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Určitě? - Ano.
Pojď.
- Podívej. - Sergio!
Sergio, broučku!
- Kde byl? - Jsi v pořádku?
Jsi v pořádku?
- Co se stalo? - Chtěli ho unést.
Podívej.
V ložnici už nic není. Našel jsi něco?
Álvarův telefon, ale všechno je smazané.
Možná to byla Clara… Hrozně se bála, chudinka.
Emilie, tady nebuď. Je to nebezpečné.
Jsem tu kvůli své vnučce.
Nemůžu sedět a nic nedělat.
Tak si aspoň nech ten mobil a zavolej, kdyby něco.
Ne.
Nech mě ti pomoct.
Máš 25 let zpoždění.
Nikdy mi to neodpustíš?
- Emilie! - Ano?
Podívej.
Někdo to vypáčil.
Musíme jít.
Ano. Někdo tu byl před námi.
Vezmi její věci a jdeme.
- Jestli v jejích věcech něco najdeš… - Dám ti vědět.
Ty taky.
- Opatruj se. - Budu.
Dobré ráno.
Paní je nahoře. Ohlásím vás. Pojďte za mnou, prosím.
Děkuji.
Prosím.
Usměj se, Manuelito.
Prosím.
Vrať se brzy. Už se mi stýská.
Majore.
Nebo magore?
- Jak se jim daří? - Dobře, hrajou si.
Sergia to zjevně moc nerozrušilo.
Děti pitomý! A já se třesu ještě teď.
Jo.
Jdu tam.
- Ano? - Promiňte.
- Bydlí tu majitelé potravin? - Hugo, to je on!
Ten hajzl, co chtěl unést Sergia. Co tu zase chceš?
- Počkejte! - Moment. Musíme jít dovnitř.
- Dovnitř nepůjdete. - Věříme, že je tam náš syn.
Dobré odpoledne.
- Copak? - Dobré odpoledne.
To jsou přátelé, jen se zastavili.
- No jistě. - Pojďte dál.
Hezký den.
- Nápodobně. - Sbohem.
Ráda tě vidím.
Ještě jsem se ti neomluvila za dnešní ráno.
To nevadí.
Přišel jsem ti říct něco vážnějšího.
- Neděs mě. - Moc mě mrzí, co ti teď řeknu.
- Ale chci, abys chápala, proč to dělám. - Tak už mi to řekni.
Máme důvodné podezření, že Luis, tvůj muž, pochybuje
o této vládě a o našem systému.
To není možné!
Luis prezidenta zbožňuje a za naši zemi by dal život.
Tenhle byt, který tvůj manžel navštívil,
patřil vašemu zesnulému příteli Álvarovi, ministrovi zahraničí.
V tom bytě žila jeho milenka.
A nebylo to jen tak… Měli se rádi a ona byla těhotná.
Ten byt nebyl jen hnízdečko lásky.
Plánovali tam spiknutí.
Álvaro byl zrádce.
Počkej…
Znáš tuhle ženu?
Trochu.
Ano, jsou to…
velmi dávní přátelé.
Ona má záznam v rejstříku.
Víš, proč Luis zmeškal Álvarův pohřeb?
Pomáhal té dívce,
jeho milence,
uprchnout ze země.
Věděl, že ji hledáme.
Já to nechápu.
Jako bys mluvil o někom úplně jiném.
Nech si je.
Ne, já je nechci.
Já to napravím.
Luis je teď zkroušený. Neví, co dělá.
Jistě si myslí, že pomáhá zesnulému příteli.
Promluvím s ním.
Mami, pardon.
- Ano, zlato? - Máš práci?
- Ne. - Už jsem byl na odchodu.
- Chci být odpoledne u Laury, co myslíš? - Skvělý nápad.
Mami,
tenhle muž…
Tenhle muž…
nám právě hodně pomohl.
Ne, je mi líto. To není možné.
Žije v sektoru 1 u své rodiny. Pracujeme pro ně.
Já vím, že je to on. Cítím to.
- Jen se podíváme. - Posaď se, prosím.
- Klid. - Jen nám ho ukažte.
Nic mu neřekneme. Ztratili jsme ho před šesti lety.
Náš nejstarší syn…
přes noc onemocněl, vzali jsme ho do nemocnice
a tam řekli, že to chytil.
Nás testovali taky.
Řekli nám, ať přivedeme i mladšího Juana,
- na kontrolu. - Měl ten virus taky?
Už neodešli.
Řekli nám, že oba zemřeli.
Ani nám je neukázali.
Vrátili jsme se bez nich…
bez našich dětí.
Starší byl nemocný, ale Juan byl v pořádku.
Můj otec ho v obchodě poznal.
Syn vypadal úplně jako on.
Můžu ho vidět?
Když ho uvidím, poznám ho.
Má velké hnědé oči.
A na jedno špatně vidí.
A má placatý nos a je alergický na mandle.
A… za uchem má dvě velké pihy.
Prosím.
Tati?
Dáš si loka?
- Co tady děláš? - Co myslíš?
Dej mi tu láhev.
Vylez z toho auta.
No tak.
Tak vstávej.
Krucinál! Pojď ven.
Co je?
Ne?
Jdeme.
Iváne, nikdy se nezměníš!
Takhle dlouho nevydržíš.
Stojím za hovno, tati.
Stojím za hovno.
Měl jsem Álvara rád.
Hrozně moc.
Ale nevěděl to, on mě rád neměl.
No tak. Nemluv hlouposti.
Álvaro tě měl rád jako vlastního syna.
Byl u tvého porodu.
Jen tak tak, ale stihli jsme to.
Protože sis zamanul přijít na svět o měsíc dřív.
- Jedinkrát jsem přišel včas. - Ne.
Ne. O měsíc dřív, to není včas. To si pleteš.
Jdeme.
Dělej, vstávej.
- Víš, jeli jsme na ryby. - Na ryby?
- Jo. - A chytli jste něco?
Vlastně jo.
Malinkého žraloka.
Malinkého žraloka?
Říká se, že jsou nebezpeční, ale nejsou.
Jsou jenom velmi citliví. A když se cítí ohrožení, zaútočí.
Fakt.
Tati…
Ten major, Enrique…
byl s mámou.
Nevěř mu.
Chce tě podrazit.
- Jdeme. - Buď opatrný.
- Ahoj děti. - Ahoj.
Hrajete si?
- Ano. - Ano?
- Co to vyrábíš? - Takovou věc.
Ty jsi roztomilý.
Ahoj.
Na co hrajete?
Hele.
Někdo tě pozdravil.
- Ahoj. - Ahoj.
- Chceš si hrát? - Ano.
Tak…
Napřed tuhle. A pak jde tahle.
A teď… Ale ne, spadlo mi to.
A pak tam přijde kříž.
Musíme si promluvit.
Takhle to nechci.
Vždycky jsme byli pár, rodina a tak…
ale taky jsme tým.
Ne?
- Dobrý tým. - Almo.
Potřebuju pár dní.
Pár dní čeho? Na co?
Myslím, že Álvaro nezemřel při nehodě.
A musím vědět,
co se stalo.
Já tě…
úplně chápu, ale…
Álvaro se prý do něčeho zapletl,
do nějakého spiknutí…
- Už nevěřil prezidentovi… - Kdo to řekl?
- Na tom nesejde. - Ale ano.
Zničit někoho je snadné.
Znal jsem Álvara přes 30 let. Tys ho taky znala dlouho.
Myslíš, že by udělal něco nemorálního nebo nespravedlivého?
- Já nevím. - Ne?
Nevěřím lidem tolik jako ty.
Zlato, poslouchej.
Žádám tě,
prosím,
mysli na svoji rodinu.
Nezapleť nás do něčeho.
Budu se snažit vás od toho držet dál.
Dál?
Dál od čeho?
Žádné „dál“ není, Luisi.
- Uklidni se. - To nejde!
Tolik let tě podporuju!
Tolik let jsem vedle tebe, za tebou!
Vždycky jsi měl všechno, cos chtěl.
Všechno.
Teď je řada na mně.
Tohle je moje chvíle. Moje! Moje nová pozice.
Vybojovala jsem si ji.
Je to zodpovědnost. Jmenoval mě prezident.
Jestli tě podezřívají, že v něčem jedeš…
Co po mně chceš?
Abys to všechno nezničil, lásko.
Mysli na svou rodinu.
Zapomeň na Álvarovu smrt. Život jde dál.
Neodpovídej. Podívej se na mě.
Půjdeme na večeři.
Dáme si víno.
Ne.
Co ne?
Nezapomenu.
Nepřestanu pátrat, proč ho zabili.
A neodpustím těm, kdo to udělali.
- Bezva. - Hele!
- To je důležité. - Polož to ty.
- Podívej! - Tady, nahoru.
- Takhle sem. - Sergio.
Dej tam vršek.
- Tak, nahoru. - A je to.
- To je ono. Nahoru! - Nahoru!
Láme mi to srdce, Hugo.
Proč by jim brali syna?
Já nevím.
Ale musíme ho vzít domů, jinak se začnou ptát.
Ano.
Promiňte.
- Pardon. - Zkus tam ten.
Můžete na chvilku?
- Jistě. - Ano.
Ať ti ten policajt nikam neuteče.
- Je to kuře! - Kuře, co létá v autě!
Je to on.
Poslouchejte mě. Už je pozdě.
Musíme ho vrátit rodině, jinak budou mít starost.
Ne, počkat.
On nikam nejde. Půjde s námi.
Hledali jsme ho přes pět let.
Nemůžete ho zase odvést. Je to náš syn.
My to chápeme. Máme dceru. Víme, jaké to je, ji ztratit.
Pomůžeme vám, ale musíme to promyslet.
- Ano? - Na to zapomeňte!
Ukradli nám dítě.
- Bereme ho s sebou a hotovo! - Dobře! Počkejte.
- Prosím. - Poslouchejte.
Ten kluk žije u ministra zdravotnictví.
Když ho nevrátíte, zavřou vás, nebo hůř.
- Copak to nechápete? - Uhni.
- Schovej to. - Z cesty.
- Do hajzlu! - Saro, otevři. Tady Begoña.
Saro, vím, že tam jste. Hned otevři!
Hele, ta ženská je informátorka.
Já se znám s ministrem. Rozumíme si.
Když mu to vysvětlím, pochopí to.
Musíte mi věřit.
- Prosím. - Chcete syna zpátky?
Tak nám ho nechte.
Jinak už ho nikdy neuvidíte.
Saro, hned otevři, nebo zavolám policii.
Schovej to.
Dej to pryč.
- Proč to tak trvalo? - Hráli jsme si s dětmi.
Neslyšeli jsme.
Jak se daří?
Zdravím.
Brzy bude zákaz vycházení. Neměl by jít domů?
Jistě, za chvíli půjdeme. Samozřejmě.
DOBUDEME SVOJI BUDOUCNOST
Pomoz mi.
- On se potápí. - Dovolíš?
Neposlouchá mě. Nic ho nezajímá, ani já, ani děti. Nic.
Almo… Je to slaboch.
Ty ho svým způsobem miluješ a já to respektuju.
- Chceš drink? - Vodu, prosím.
To je tvůj otec?
Je to svině, opilec.
Kvůli němu nás opustila matka… navždycky.
Mám ho tam, aby mi připomínal, od čeho mě to tady bolí.
Někdy nesnesitelně.
To mě moc mrzí.
Zapomínám na to jen s tebou.
Almo…
já se o tebe i o tvou rodinu postarám.
Přísahám, že udělám vše pro to, aby ho nezabili.
Přísahám.
Ale měla bys odejít.
Výborně. Ještě pepř, to mají rádi.
A ty plátky všechny stejné.
- Dobrý večer, Roso. - Ahoj.
Ahoj broučku. Jaké to bylo? Ukaž se mi.
Co to děláš?
Nic, drahoušku.
Koukám, jestli jsi něco nechytil.
Dobře, tak běž.
Vezměte ho do pokoje, než bude večeře.
- Roso, a páni domu? - Nejsou doma.
Aha.
A kdy se vrátí?
Počkej, zavolám jim a zeptám se.
Personál na prvním místě.
Musím mluvit s ministrem.
To půjde až v pondělí, nikdo tu není.
Aha.
- Půjdeme. - Cože?
- Jdeme. - Dnes přespíš u nás.
- Chceš jet za Martou, nebo ne? - Ano!
Tak jedem!
Pojď.
Vypadáš unavený.
Dobrou noc.
Dej mi pusu.
Ty můj kloučku.
- Přeskočilo vám? - Jsi tak milý.
- Tos posral! - Álexi.
Co?
Dobrou noc.
- Co tě to napadlo? - Álexi, blázníš?
- Nemohli jsme ho tam nechat. - Proč ne?
Álexi, sklapni!
Udělali jste správnou věc, a hotovo.
Julie, Hugo, běžte se projít na čerstvý vzduch.
To vám prospěje.
Já tu zůstanu s dětmi, je tu Álex.
Ano, dobrý nápad.
- Jo, to mi udělá dobře. - Běžte.
Nemyslela jsem. Byl to instinkt.
Nemohla jsem ho tam nechat samotného.
Uklidni se. Už o tom nepřemýšlej.
Museli jsme, ale zítra ráno zavoláme ministrovi.
- Jde nám o práci. - Jak jim mohli vzít dítě?
ROCK BAR BÍLÝ SLON
Co je?
Do háje! Tohle býval parádní klub.
No jasně, Bílý slon.
Znalas ho?
No jasně!
Tady jsem se zamiloval do Sary.
- Moje sestra, a tady? - Fakt.
To bych do ní neřekla!
Tehdy, když začali zakazovat koncerty, tedy ne všechny.
- Jen ty, co vadily vládě. - No jo.
Kamarád, který mě nakonec vypekl,
mi práskl, že tu hraje nelegálně kapela.
Jak se to jmenovali?
Juan…
Juan Estereotipo & The Malajes.
No jo… Ale na žádnou písničku už bych si nevzpomněl.
Ale vzpomínám si, jak jsem viděl na parketu tančit tvoji sestru,
jako by se nikdo nedíval.
Viděl jsem tvou sestru tančit mockrát,
ale nikdy tak jako tehdy.
Jo… Byla nádherná.
Nemohl jsem z ní spustit oči.
A když jsem sebral odvahu ji oslovit…
Policie!
Pak jsem ji potkal a vzal ji na kafe. A už jsme zůstali spolu.
To jsou věci.
Co se děje?
Nic.
UZAVŘENO Z ROZHODNUTÍ SOUDU
- Asi jsem o ní takhle neměl mluvit. - Ne, o to nejde.
V pohodě.
- Takže? - Nic se neděje.
Co je?
Tos byla ty!
Ta holka, co tu tehdy tancovala…
nebyla tvoje sestra, ale ty.
Julie.
Není to teď jedno, Hugo?
Důležité je, co se dělo potom.
Nemyslíš?
- Pojďme domů. - Ne.
Ne, já tu chvilku zůstanu. Ale běž.
- Určitě? - Jo, to bude dobré.
Jsem v pohodě.
- Luisi? - Emilie.
S tím mobilem muselo být po tvém, co?
Přece se tak snadno nevzdám.
Promiň, Emilie.
Asi volám pozdě.
Ne…
Probírala jsem ty tašky a…
nenašla jsem nic, jen oblečení, účtenky…
No,
budeme pátrat dál.
Ano.
Tys něco našel?
Ne, jen hudbu.
Slyšíš to?
Ano.
Je hezká.
To jo.
Vážně je.
Babi!
Luisi, volá mě vnučka.
Brzo se ozvu.
Dobrou noc, Emilie.
Dobrou, Luisi.
- Lásko. - Carlosi?
- Zlato, jsi v pořádku? - Jsem v pohodě.
- Co se děje? Proč jsi tu? - Na.
Je to moc důležité. Marta je v nebezpečí.
Cože?
Tak ahoj zítra.
- Věř mi, budeš mít radost. - Počkej.
- Musím jít.
Miluju tě. A vždycky budu.
No ne, Saro.
Zdravím, Begoño.
Co to ministrovo dítě?
- Je tam, kde má být? - Ano, vzali jsme ho domů.
- Chudák kluk. - Výborně.
- Dobrou noc.
- Tobě taky, děvče. - Dobrou.
- Tak ahoj zítra. - Měj se, Begoño.
Ahoj.
VZÁCNÉ EXEMPLÁŘE
Vzácné exempláře.
JMÉNO, DATUM NAROZENÍ
- Samé malé děti. - Ale co tam dělají?
Sergio.
Co to sakra je?
Panebože! Marta.
Do prdele!
Máte padáka. Ať už vás u nás nevidím!
Krávo zasraná!
Skupina rodičů hledala své zmizelé děti.
Prý je nemocnice obelhaly, aby se dětí vzdali.
Řekli jim, že zemřely.
Já ty děti znám.
Zvýšili jsme dávku, ale většina zemřela.
Tak musíme přivézt víc dětí… Mnohem víc.
Jeden z nich byl můj syn.
Tvrdí, že jsou Sergiovi rodiče.
Juan, to je jeho pravé jméno.
Viďte?
Mluvíte jako z jiné planety!
Ano, z takové, kde se lidé milují a respektují.
Tvoje dcera Julia už je pryč celé dny.
Jsi hajzl, Raii! Pusť nás dovnitř!
Manuelo!
Vemte si, co chcete, a běžte!
Jak si přeješ.
Nedovolím, aby mi Martu znovu vzali.
Pro dítě je vždycky nejlepší být s rodiči. Vždycky.
Co víš?
Že ty děti jsou možná naživu.
Překlad titulků: Anna Perglerová