‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מה קורה איתך?‬
‫המשטרה והצבא צוברים יותר כוח בכל יום.‬
‫אנו נותנים להם כוח כדי שיוכלו להגן עלינו.‬
‫כשהם יבואו לתפוס אותנו, מי יגן עלינו?‬
‫יש בחוץ אג'נדה נסתרת.‬
‫הם ינסו למכור את זה אחרת,‬ ‫אבל הם יהרגו אנשים.‬
‫מישהו יצליח לעשות זאת כאן…‬ ‫תפקיד שנשמע טכני.‬
‫אני לא אוהב את מה שאתה רומז.‬
‫אני כל כך מצטער על מותו של השר.‬
‫אני יודע שהייתם חברים קרובים.‬
‫מצאנו את החברה שלך, ג'וליה.‬ ‫היא מעמידה פני אחותה, שרה.‬
‫אם תעבוד בשבילי,‬
‫אתן להן לחיות.‬
‫אלבארו שלח אותי לכאן. זה הילד שלו?‬
‫היא כל הזמן אומרת שכל הילדים בסכנה.‬
‫בבית הזה,‬ ‫אנו יודעים היטב למה הממשלה מסוגלת.‬
‫הם ראו ברמון את האויב.‬ ‫-ולמה הפך אלבארו?‬
‫למה אתה יכול להפוך?‬
‫איש אינו מעל לביטחון המדינה,‬
‫אפילו לא שר.‬
‫השר, תתכופף!‬
‫מי דקר אותך ככה, מותק?‬ ‫-במקום הרפואי ההוא…‬
‫אמרו לנו שאנחנו דגימות ייחודיות.‬
‫הגברת החליטה שתשגיחי על האחיין שלה, סרחיו.‬
‫סרחיו נולד עם מחלה, אבל הגברת מטפלת בו.‬
‫אעשה כל מה שצריך‬
‫כדי לוודא שהבן שלך יגדל במקום שנראה כמו‬
‫המדינה שהייתה פעם ושלא היינו צריכים לאבד.‬
‫- מדריד, 25 שנה קודם לכן -‬
‫אמרתי לך, אלבארו… אמרתי לך או לא?‬ ‫לעזאזל! מה חשבת?‬
‫זה יתייבש לחלוטין תוך שנה.‬ ‫לכן לא תפסנו כלום.‬
‫נכון…‬ ‫-כל הדגים מתחפפים.‬
‫בטח. להיפרד ממאגר המים זה יותר חשוב‬ ‫מלידת הילד הראשון שלי.‬
‫היא אמורה ללדת עוד חודש. זו לא אשמתנו.‬ ‫-קדימה, תכניס את הכול. מהר. תוודא שסגרת.‬
‫לואיס.‬ ‫-מה?‬
‫מה זאת אומרת "מה"? תיזהר.‬ ‫-מה?‬
‫אם ניפול לנהר ותמות, אצטרך לגדל ילד.‬
‫כן, בטח.‬
‫אבל זה אומר שאקבל קידום בממשלה.‬
‫לא, אלבארו. שתוק, ברצינות.‬ ‫אני לחוץ, אוקיי?‬
‫תקשיב… אתה תגיע בזמן.‬
‫זה יהיה בסדר. אתה תהיה אבא נהדר.‬
‫כמובן, ואיך אתה יודע את זה?‬
‫כי גידלת אותי כמו שצריך.‬
‫אתה הכי קרוב שיש לי לאבא.‬
‫קדימה… בעוד עשר דקות,‬ ‫אתה תחזיק את הילד שלך.‬
‫תקשיב…‬ ‫-לא, אלבארו, אין לי מצב רוח.‬
‫סמוך עליי.‬ ‫-זין, אלבארו.‬
‫השיר הזה תמיד יזכיר לך‬ ‫את לידת הילד הראשון שלך.‬
‫אלבארו.‬
‫אלבארו?‬
‫"למרות שהוא כבר לא איתנו,‬ ‫לעולם לא נשכח אותו."‬
‫אלה היו דבריו של הנשיא‬
‫בהלווייתו של אלבארו מייצגי, שר החוץ,‬
‫שהסתיימה לפני מספר דקות.‬
‫בכירי הממשלה נכחו‬
‫בנוסף לנציגים מכל המעמדות הסוציאלים‬
‫ואזרחים רבים שרצו לחלוק כבוד אחרון‬
‫לאדם שגילם את האידאלים של האומה שלנו‬
‫וייצג אותנו מעבר לגבולותינו.‬
‫- לא ילד של אף אחד -‬
‫- אין פחד -‬
‫- בונים את העתיד -‬
‫- זוכרים את הגשם -‬
‫- צוחקים עליהם -‬
‫- לנגד החומה, הזיכרון -‬
‫- זכויות יש להרוויח -‬
‫תה חם?‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫שלום, שרה.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני בסדר, תודה.‬
‫לא סיימנו את השיחה שלנו.‬
‫אל תשכחי.‬ ‫-רב-פקד, עוד יין מתוק?‬
‫לא.‬
‫בסדר.‬
‫תסלחי לי.‬
‫ראית אותו?‬
‫שמעת מאבא שלך?‬
‫אולי הוא עדיין במשרד.‬ ‫-כל הלילה? בלי להתקשר?‬
‫לעזאזל, אימא. מה נעשה?‬
‫אבקש מאנריקה לשלוח אליו מישהו.‬
‫סליחה.‬
‫רב-פקד… אני לא חושב שנפגשנו.‬ ‫אני אח של לאורה.‬
‫תנחומיי.‬ ‫-תודה.‬
‫מזל טוב, דרך אגב.‬
‫על מה?‬ ‫-אני עובד במשרד הנשיא.‬
‫אני רק חלק מהצוות, אבל שמעתי שמועה.‬
‫איזו שמועה?‬
‫שינויים בקבינט. כולם מזכירים את השם שלו.‬
‫לא הייתי סומך על השמועות.‬
‫ככל ששמך מוזכר יותר, סיכויך פוחתים.‬
‫זו פוליטיקה בסיסית.‬
‫לאיזו משרה הוא מתמודד?‬
‫סגן הנשיא.‬
‫אז תן לי לגנוב את סגן הנשיא הבא.‬
‫לא סיפרת לי.‬
‫את ביקשת מרחב, נכון?‬
‫אני צריכה טובה.‬
‫אנו לא משיגים את לואיס.‬
‫שאעשה תחקיר?‬
‫לאורה.‬
‫אני ממש מצטער שלא הגעתי בזמן.‬
‫אל תדאג.‬
‫עלמה אמרה לי שזה היה משהו דחוף.‬
‫לאורה, אני חייב ללכת לעשות משהו חשוב.‬
‫אני אבוא לבלות איתך זמן בבית אחר הצוהריים,‬ ‫בסדר?‬
‫אני רוצה לדבר איתך עכשיו.‬
‫כמובן, אדוני השר.‬
‫יש לך משהו לומר?‬
‫אני מאוד מצטער… על התאונה של חבר שלך.‬
‫לא יכולתי לומר לך בלוויה.‬
‫התאונה?‬
‫מישהו ניסה לירות בי אתמול.‬ ‫זו גם הייתה תאונה?‬
‫מה?‬
‫בך?‬ ‫-כן, בי.‬
‫שר בממשלה, בדיוק כמו אלבארו.‬
‫זה שכולכם הרגע קברתם.‬
‫וואו.‬
‫שמעתי שהיו יריות אתמול‬ ‫בגלל טרוריסטית שברחה.‬
‫לא יכול להיות שהיית איתה…‬
‫נכון?‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫רוזה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫אחרי שרב-פקד חימנס יעזוב,‬ ‫תפתחי בבקשה את כל החלונות.‬
‫אני לא רוצה שהבית יריח כמו חרא.‬
‫שמעת את זה?‬ ‫-מה הוא עשה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫הוא אמר שירו עליו?‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-לא ראית אותו?‬
‫אני רוצה לראות שהוא בסדר.‬
‫זה לא הזמן.‬
‫לואיס, אהובי.‬
‫מה קרה?‬
‫מישהו ירה עלייך?‬
‫אתה יכול בבקשה להגיד לי מה קורה?‬
‫אני בסדר. אל תדאגי.‬
‫איך אפשר שלא לדאוג?‬
‫אתה אומר לי שאתה בסדר?‬
‫לא, אתה לא בסדר, וגם אני לא.‬
‫נראה לך שישנתי בלילה?‬
‫כולם שאלו עליך בלוויה,‬ ‫והייתי צריכה להעמיד פנים שהכול בסדר.‬
‫נכנסת כמו מטורף, העלבת את הרב-פקד.‬
‫אשאל אותך שוב.‬
‫מה קרה?‬
‫נדבר בערב.‬
‫מה זאת אומרת, "בערב"?‬
‫אתה שוב הולך?‬ ‫-כן, אני חייב.‬
‫אני אגיד לך כשאוכל.‬ ‫-לא, תגיד לי עכשיו.‬
‫אני דורשת שתגיד לי עכשיו.‬
‫גם לך יש סודות משלך.‬
‫מה אתה אומר?‬
‫כמה זמן אנחנו יחד?‬ ‫-חיים שלמים.‬
‫אני יודע שאת מסתירה ממני דברים‬ ‫כבר כמה שבועות.‬
‫אין לי דרישות.‬
‫יש לך כל זכות לשמור סודות,‬ ‫אבל אל תדרשי את מה שלא תיתני לי.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫אבא.‬ ‫-לא עכשיו, איוון.‬
‫תרים את הכוס או שמישהו ייפצע.‬
‫אבא, בבקשה.‬
‫אתה לא בסדר.‬
‫וגם אני לא.‬
‫דודה…‬
‫את לוקחת אותי לבריכה?‬
‫הבטחת.‬
‫אמרתי שמותר לך להיכנס?‬
‫סרחיו, יקירי…‬
‫סליחה, גבירתי.‬ ‫-קחי אותו.‬
‫כן.‬ ‫-לבריכה, לגינה, לאן שלא יהיה.‬
‫אבל שבת, אנו עוזבים עוד מעט…‬ ‫-לא אכפת לי!‬
‫שרה, כמה אתר רוצה? מה המחיר?‬
‫קחי אותו איתך.‬
‫בסדר.‬
‫זה עדיף עבורו.‬
‫בוא, סרחיו.‬
‫בשנים האחרונות, פותחו לוחות סולאריים‬
‫אשר הותאמו…‬ ‫-קדימה.‬
‫תתקדמו. הבא בתור! זוזו.‬
‫…הכניסה אסורה בהחלט‬
‫למי שלא עבר בדיקה רפואית הכרחית‬
‫או שמראה תסמינים…‬
‫הוא האחיין של שר הבריאות.‬
‫הנה האישור.‬ ‫-אנחנו עובדים בבית שלו.‬
‫- כניסה מאושרת -‬
‫תסיר את המשקפיים.‬
‫בואו.‬
‫תודה.‬
‫מתרגש לראות את מרתה?‬ ‫-ממש מתרגש!‬
‫ממש מתרגש? קדימה, זוז!‬
‫אתה נראה זוועה.‬
‫אז?‬
‫אני צריך להתלבש יפה?‬
‫מספיק עם השטויות. לך לכתובת הזאת.‬
‫תצטרך למצוא מכשיר כמו זה שנבארו יראה לך.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫אני לא יודע. אם כן, תהרוג אותם,‬
‫מי שלא יהיו.‬
‫הבאת את התרופות של אימי?‬
‫המשאף ושתי קופסאות של כדורים.‬
‫סע, נבארו.‬
‫- מכולת -‬
‫בבקשה.‬
‫אוסיף את זה לחשבון שלך.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-סרחיו? אתה כאן!‬
‫זה נהדר!‬ ‫-בוקר טוב, בגוניה.‬
‫בוקר טוב, שרה!‬
‫ובכן, מי הילד הזה?‬
‫הוא האחיין של השר.‬
‫וואו!‬
‫אז עלייך לטפל בו יפה מאוד.‬
‫זה הכול שלך? אפשר לגעת בדברים?‬
‫בטח, בוא. תראה את זה.‬
‫יש לנו שעועית, אננס, סבון, ספוגים…‬
‫אני יכול לאכול את זה?‬
‫סרחיו, אסור לך לאכול את זה.‬
‫תראה… אתה אלרגי לאגוזים, זוכר?‬
‫הם כמו צנוברים, נכון?‬ ‫-בדיוק כמוהם.‬
‫אסור לך לאכול אותם… תוכל לזכור זאת?‬
‫מה דעתך על משהו טעים?‬ ‫מרתה, מה ניקח?‬
‫בואו נראה…‬ ‫-מה אפשר לתת לך?‬
‫יש לנו ממתקים. אתה אוהב ממתקים?‬
‫כן.‬
‫כן?‬
‫הם ייקחו את התינוק שלי.‬
‫הם רודפים אחרי הילדים שלנו.‬
‫הם באים לקחת…‬ ‫-צלף! תתכופפו!‬
‫אל תזוזו!‬
‫הם ייקחו את התינוק שלי.‬ ‫-לא, אף אחד לא יעשה את זה.‬
‫הם באים לקחת את ילדינו.‬
‫הם ייקחו אותם מבתי ספר, מהרחובות, מבתינו,‬
‫מהפארקים, ומגרשי המשחקים יהיו ריקים.‬
‫אבות ואימהות יבכו על ילדיהם.‬
‫לואיס!‬
‫אמיליה!‬ ‫-מה אתה עושה כאן?‬
‫לעזאזל!‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני חייב לדעת מה קרה לחבר שלי.‬ ‫חשבתי שאוכל למצוא כאן משהו.‬
‫ואת?‬ ‫-קלרה.‬
‫היא ביקשה שאגיע…‬ ‫היא החביאה כאן משהו ורצתה שאביא לה את זה.‬
‫מה?‬ ‫-לא יודעת, לואיס.‬
‫מסמכים, ראיות, משהו.‬
‫גם אני לא יודעת.‬
‫למען ביטחונכם, אנא שאו את מסמכיכם עליכם‬
‫והראו אותם לאוכפי החוק לבקשתם.‬
‫נו, סרחיו, אתה אוהב את העולם האמיתי?‬
‫מה הם מנגנים?‬ ‫-אתה אוהב את זה, או לא?‬
‫איך רוקדים לזה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫איך שתרצי.‬
‫בוא הנה.‬ ‫-לא.‬
‫מה? לא תרקוד איתי?‬ ‫-אל תעשי לי את זה. לא…‬
‫בוא!‬ ‫-לא רקדתי כבר שנים.‬
‫אז הגיע הזמן. בוא הנה!‬
‫אבא!‬
‫כן?‬ ‫-אפשר לרקוד איתך?‬
‫בטח!‬
‫נחליף בני זוג. איפה בן הזוג שלי?‬
‫סרחיו?‬
‫מה קרה?‬ ‫-הוא נעלם. סרחיו!‬
‫מה?‬ ‫-הוא נעלם!‬
‫סרחיו!‬ ‫-סרחיו!‬
‫אני אלך לשם.‬ ‫-טוב, אני אלך מכאן.‬
‫סרחיו!‬ ‫-סרחיו!‬
‫ראית ילד עם משקפיים?‬ ‫-סרחיו!‬
‫סרחיו!‬ ‫-סרחיו!‬
‫סרחיו!‬
‫האם ילד התגנב דרך כאן? ראיתם ילד?‬
‫ראיתן פה ילד עם משקפיים?‬
‫לעזאזל! סרחיו!‬
‫סרחיו?‬
‫סרחיו!‬
‫זהירות.‬
‫עצור! סרחיו!‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫סליחה, ראיתן ילד, בערך בגובה כזה?‬
‫הוא היה לבדו.‬ ‫-לא ראיתי אותו.‬
‫הרבה אנשים מסתובבים פה.‬ ‫-הוא לבש ז'קט כחול חדש.‬
‫אבא!‬
‫אני לא מוצאת אותו, הוגו!‬
‫הילד נעלם.‬ ‫-אל תתחרפני.‬
‫איפה…‬ ‫-אל תתחרפני.‬
‫לא להתחרפן ממה?‬
‫אולי הם לא שלו.‬ ‫-מה זאת אומרת? איפה מצאת אותם?‬
‫מרתה מצאה אותם על הרצפה.‬ ‫-על הרצפה!‬
‫מה אתה אומר?‬ ‫-תקשיבי, אולי הוא בחנות.‬
‫אולי הוא נבהל והלך לשם.‬ ‫-בוא נלך לחנות.‬
‫קדימה, מהר.‬
‫- מכולת -‬
‫עזוב אותי!‬
‫סרחיו?‬
‫מי אתה?‬
‫היי!‬
‫עזוב אותי!‬
‫לאן אתה הולך, מניאק?‬ ‫-עזוב!‬
‫מה עשית לו?‬ ‫-עזוב!‬
‫אתה בסדר, סרחיו?‬
‫היי!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫בטוח?‬ ‫-כן.‬
‫בוא.‬
‫תראי.‬ ‫-סרחיו!‬
‫סרחיו, מותק!‬
‫איפה הוא היה?‬ ‫-אתה בסדר, מותק?‬
‫מה קרה?‬ ‫-מישהו ניסה לקחת אותו.‬
‫תראה.‬
‫לא נשאר כלום בחדר השינה. מצאת משהו?‬
‫הטלפון של אלבארו, אבל מישהו מחק הכול.‬
‫אולי זו הייתה קלרה… המסכנה הזו ממש פחדה.‬
‫אמיליה, את לא צריכה להיות פה. זה מסוכן.‬
‫אני פה בשביל הנכדה שלי.‬
‫איני יכולה לשבת בחיבוק ידיים.‬
‫בסדר. לפחות תשמרי את הטלפון.‬ ‫תתקשרי אליי אם משהו יקרה.‬
‫לא.‬
‫תני לי לעזור לך.‬
‫איחרת ב-25 שנה.‬
‫האם תסלחי לי אי פעם?‬
‫אמיליה!‬ ‫-כן?‬
‫תראי.‬
‫מישהו פרץ את זה.‬
‫אנחנו חייבים ללכת.‬
‫כן, מישהו אחר היה כאן לפנינו.‬
‫תביאי את הדברים שלה ונלך.‬
‫אם תמצאי משהו בחפציה…‬ ‫-אני אודיע לך.‬
‫גם אתה.‬
‫תשמרי על עצמך.‬ ‫-בסדר.‬
‫- דירות סיגמא -‬
‫- נבארו -‬
‫בוקר טוב.‬
‫הגברת למעלה. אודיע לה שאתה כאן.‬ ‫בבקשה, בוא אחריי.‬
‫תודה.‬
‫היכנס.‬
‫תחייכי, מנואליטה.‬
‫בבקשה.‬
‫תחזרי מהר. כבר מתגעגע אלייך.‬
‫רב-פקד.‬
‫אני אתן לך משהו לפקד עליו.‬
‫נו, מה שלומם?‬ ‫-הם בסדר, משחקים.‬
‫לא נראה שסרחיו מוטרד מכל העניין.‬
‫אני לא מאמין על הילדים האלה!‬ ‫אני עדיין רועד!‬
‫אני אפתח.‬
‫כן?‬ ‫-סליחה.‬
‫אתה בעל חנות המכולת?‬ ‫-הוגו, זה הוא!‬
‫הבן זונה שתפס את סרחיו. מה אתה עושה כאן?‬
‫רגע!‬ ‫-רגע אחד. אנחנו חייבים להיכנס.‬
‫אף אחד לא נכנס.‬ ‫-אנחנו מאמינים שהילד שלנו נמצא פה.‬
‫אחה"צ טובים.‬
‫מה זה?‬ ‫-אחה"צ טובים, בגוניה.‬
‫הם רק חברים שקפצו לבקר.‬
‫בסדר.‬ ‫-תיכנסו, בבקשה.‬
‫יום טוב.‬
‫גם לך, יקירה.‬ ‫-ביי.‬
‫שמחה לראותך.‬
‫אני מצטערת שלא יכולתי להתנצל‬ ‫על מה שקרה היום.‬
‫אין בעיה.‬
‫באתי לספר לך משהו הרבה יותר חמור.‬
‫אל תפחיד אותי.‬ ‫-אני מצטער על מה שאני עומד להגיד לך.‬
‫אבל אני רוצה שתביני למה אני עושה את זה.‬
‫אז תגיד, בבקשה.‬
‫יש לנו סיבה להאמין שלואיס, בעלך, מטיל ספק‬
‫בממשלה ובמערכת הזו.‬
‫זה בלתי אפשרי!‬
‫לואיס מעריץ את הנשיא.‬ ‫הוא ייתן את חייו למען המדינה.‬
‫הדירה הזאת… שבעלך ביקר בה,‬
‫הייתה שייכת לחברך המנוח, אלבארו, שר החוץ.‬
‫המאהבת שלו גרה שם.‬
‫זה לא היה סתם סטוץ…‬
‫הם היו מאוהבים, והיא הייתה בהריון.‬
‫אבל זו לא הייתה סתם דירת אוהבים.‬
‫הם קשרו קשר.‬
‫אלבארו היה בוגד.‬
‫רגע…‬
‫את מכירה את האישה הזו?‬
‫מעט.‬
‫כן, הם…‬
‫חברים ותיקים מאוד.‬
‫גם לה יש תיק פלילי.‬
‫את יודעת למה לואיס פספס‬ ‫את הלוויה של אלבארו?‬
‫הוא עזר לאישה הצעירה,‬
‫המאהבת,‬
‫לברוח מהארץ.‬
‫הוא ידע שאנחנו מחפשים אותה.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫זה כאילו שדיברת על אדם זר, מישהו אחר.‬
‫תשמרי אותן.‬
‫לא… אני לא רוצה אותן.‬
‫אני אתקן את זה.‬
‫לואיס… מאוד נסער. הוא מבולבל.‬
‫הוא בטח חושב שהוא עוזר לחברו המנוח.‬
‫אני אדבר איתו.‬
‫סליחה, אימא.‬
‫כן, מותק.‬ ‫-את עסוקה?‬
‫לא.‬ ‫-הייתי בדרך החוצה.‬
‫תכננתי להיות עם לורה אחר הצוהריים.‬ ‫-זה רעיון נהדר.‬
‫אימא…‬
‫האיש הזה…‬
‫"האיש הזה"…‬
‫הרגע עשה לנו טובה ענקית.‬
‫לא, אני מצטער. זה בלתי אפשרי.‬
‫הוא גר באזור אחת עם משפחתו.‬ ‫אנחנו עובדים אצלם.‬
‫אני יודעת שזה הוא. זו תחושת בטן.‬
‫תן לי לראות אותו, בבקשה.‬ ‫-שב, בבקשה.‬
‫תירגע.‬ ‫-תנו לנו לראות אותו.‬
‫לא נגיד כלום. איבדנו אותו לפני שש שנים.‬
‫הבן הבכור שלנו…‬
‫חלה במהלך לילה אחד,‬ ‫ולקחנו אותו לבית החולים.‬
‫אמרו לנו שהוא חלה בנגיף.‬
‫הם בדקו גם אותנו.‬
‫הם אמרו לנו להביא את הקטן שלנו, חואן,‬
‫כדי שיוכלו לבדוק אותו.‬ ‫-גם הוא חלה בנגיף?‬
‫הם לא יצאו משם.‬
‫אמרו לנו ששניהם מתו.‬
‫לא יכולנו לראות אותם.‬
‫הלכנו הביתה בלעדיהם…‬
‫בלי הילדים שלנו.‬
‫הבכור שלנו היה חולה מאוד,‬ ‫אבל חואן היה בסדר.‬
‫אבא שלי זיהה אותו בחנות.‬
‫הבן שלי נראה בדיוק כמוהו כילד.‬
‫אפשר לראות אותו?‬
‫אני אדע אם זה הוא כשאראה אותו.‬
‫יש לו… עיניים חומות גדולות.‬
‫והוא לא רואה טוב אחת מהן.‬
‫חוץ מזה, יש לו אף שטוח והוא אלרגי לשקדים.‬
‫ויש לו שתי שומות גדולות מאחורי האוזן.‬
‫בבקשה.‬
‫אבא?‬
‫רוצה משקה?‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-כמו מה זה נראה?‬
‫תן לי את הבקבוק.‬
‫קדימה, צא מהמכונית.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, קום.‬
‫לעזאזל! קדימה, החוצה.‬
‫מה?‬
‫לא?‬
‫קדימה.‬
‫איוון, אתה תשתנה מתישהו?‬
‫לא תחזיק מעמד הרבה זמן אם תמשיך ככה.‬
‫אני חתיכת חרא, אבא.‬
‫אני חתיכת חרא.‬
‫ממש אהבתי את אלבארו.‬
‫באמת.‬
‫לא אמרתי לו כי הוא לא אהב אותי.‬
‫בחייך. אל תהיה מגוחך.‬
‫אלבארו אהב אותך… כמו בן.‬
‫הוא היה בלידה שלך.‬
‫בקושי הגענו בזמן, אבל הגענו.‬
‫החלטת להגיע חודש לפני הזמן.‬
‫הפעם היחידה שהגעתי בזמן.‬ ‫-לא.‬
‫לא. להקדים בחודש? זה לא נקרא להגיע בזמן.‬
‫קדימה, קום.‬
‫יצאנו לדוג.‬ ‫-לדוג?‬
‫כן.‬ ‫-תפסתם משהו?‬
‫טוב, כן.‬
‫כריש תינוק.‬
‫כריש תינוק?‬
‫אומרים שכרישים מסוכנים, אבל הם לא.‬
‫הם רגישים מאוד. כשהם מפחדים, הם תוקפים.‬
‫זה נכון.‬
‫אבא…‬
‫הרב-פקד, אנריקה…‬
‫הוא היה עם אימא.‬
‫אל תבטח בו.‬
‫הוא רוצה לדפוק אותך.‬
‫קדימה.‬ ‫-תיזהר.‬
‫שלום, ילדים.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫אתם משחקים?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫מה אתה מכין?‬ ‫-משהו קטן.‬
‫אתה כל כך חמוד.‬
‫שלום.‬
‫איזה משחק זה?‬
‫היי.‬
‫היא מדברת איתך.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫רוצה לשחק?‬ ‫-כן.‬
‫טוב…‬
‫קודם, יש את זה. ואז, את זה.‬
‫ועכשיו… אוי, זה נפל.‬
‫ואז הצלב, כאן.‬
‫אנחנו צריכים לדבר.‬
‫אני לא רוצה שנהיה כך.‬
‫מעבר לאהבה, משפחה, כל השאר…‬
‫תמיד היינו צוות.‬
‫נכון?‬
‫צוות טוב.‬ ‫-עלמה.‬
‫אני צריך כמה ימים.‬
‫"כמה ימים"? בשביל מה?‬
‫אני לא חושב שאלבארו מת בתאונה.‬
‫ואני צריך…‬
‫לדעת מה קרה.‬
‫אני מבינה…‬
‫לחלוטין, אבל…‬
‫אומרים שאלבארו היה מעורב במשהו מוזר,‬
‫שהוא קשר קשר…‬
‫שהוא איבד אמון בנשיא ו…‬ ‫-מי אמר את זה?‬
‫זה לא משנה.‬ ‫-זה כן.‬
‫קל מאוד להרוס מוניטין של אדם.‬
‫הכרתי את אלבארו יותר מ-30 שנה.‬ ‫גם את מכירה אותו הרבה זמן.‬
‫את חושבת שהוא היה מסוגל…‬
‫לעשות משהו לא מוסרי או הוגן?‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-לא?‬
‫אני לא סומכת על אנשים כמוך.‬
‫תקשיב, אהובי.‬
‫אני מבקשת ממך,‬
‫אני מתחננת,‬
‫תחשוב על המשפחה שלך.‬
‫אל תסבך אותנו בצרות.‬
‫אעשה מה שאוכל כדי להשאיר אתכם בשוליים.‬
‫"בשוליים"?‬
‫על איזה שוליים אתה מדבר?‬
‫כבר אין שוליים, לואיס.‬
‫תירגעי.‬ ‫-אני לא יכולה!‬
‫במשך שנים, תמכתי בך!‬
‫שנים, לצידך, מאחוריך!‬
‫כל מה שהיית צריך, קיבלת. תמיד.‬
‫הכול.‬
‫עכשיו תורי.‬
‫זה הזמן שלי! התפקיד החדש שלי.‬
‫נלחמתי כל כך הרבה בשבילו.‬
‫הנשיא מינה אותי באופן אישי.‬
‫אם הם יחשדו, יחשבו שאתה זומם משהו…‬
‫מה את רוצה שאעשה?‬
‫אל תשליך את הכול, אהובי.‬
‫תחשוב על המשפחה שלך.‬
‫תשכח ממותו של אלבארו. בוא נמשיך להתקדם.‬
‫אל תענה לי. תסתכל עליי.‬
‫בוא נאכל ארוחת ערב.‬
‫נשתה יין.‬
‫לא.‬
‫לא?‬
‫לא אניח לזה.‬
‫לא אפסיק עד שאדע למה הם הרגו אותו.‬
‫אני לא אסלח למי שעשה את זה.‬
‫זה נהדר!‬ ‫-היי!‬
‫זה חשוב.‬ ‫-אתה עושה את זה.‬
‫תראו!‬ ‫-הינה, למעלה.‬
‫כן, למעלה.‬ ‫-סרחיו!‬
‫תשים את החלק העליון.‬
‫הינה, למעלה.‬ ‫-זה מוכן.‬
‫בבקשה. תעשה את זה!‬ ‫-תעשה את זה!‬
‫זה שובר לי את הלב, הוגו.‬
‫למה שהם ייקחו את הבן שלהם?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אך אנו צריכים להחזיר אותו,‬ ‫אחרת הם ישאלו שאלות.‬
‫כן.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה!‬ ‫-תנסה את זה.‬
‫אפשר לדבר איתכם רגע?‬
‫כמובן.‬ ‫-כן.‬
‫תוודא שהשוטר הזה לא ילך לשום מקום.‬
‫זו תרנגולת!‬ ‫-תרנגולת שעפה במכונית!‬
‫זה הוא.‬
‫תקשיבו. כבר נהיה מאוחר.‬
‫אנחנו חייבים להחזיר אותו למשפחה,‬ ‫אחרת הם ידאגו.‬
‫לא, רגע.‬
‫הוא לא הולך לשום מקום.‬ ‫הוא בא איתנו.‬
‫חיפשנו אותו במשך למעלה מחמש שנים.‬
‫אתם לא יכולים לקחת אותו שוב. הוא הבן שלנו.‬
‫אנחנו מבינים. יש לנו בת.‬ ‫אנחנו יודעים איך זה לאבד אותה.‬
‫נעזור, אך נעשה זאת נכון. זה חשוב.‬
‫בסדר?‬ ‫-לא, לעזאזל!‬
‫הם גנבו את הבן שלנו.‬
‫הוא בא איתנו. זהו זה!‬ ‫-בסדר. חכה רגע!‬
‫בבקשה.‬ ‫-תקשיב לי.‬
‫הילד גר עם שר הבריאות.‬
‫אם לא נוכל ללכת איתו, ‬ ‫תלך לכלא, או גרוע מזה.‬
‫אתם לא מבינים?‬ ‫-זוז מהדרך.‬
‫תניח את זה.‬ ‫-פנו את הדרך.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-שרה, תפתחי. זו בגוניה.‬
‫שרה, אני יודעת שאת שם. תפתחי מייד.‬
‫תקשיב, הגברת הזאת היא מודיעה.‬
‫האמת שאני מכיר את השר.‬ ‫אנחנו מסתדרים היטב.‬
‫אם אסביר את המצב, הוא יבין.‬
‫אתם חייבים לסמוך עליי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-אתם רוצים את בנכם בחזרה?‬
‫אז תנו לנו לקחת אותו.‬
‫או שלא תראו אותו שוב.‬
‫שרה, תפתחי או שאתקשר למשטרה.‬
‫תסלק את זה.‬
‫למה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬ ‫-שיחקנו עם הילדים.‬
‫לא שמעתי אותך.‬
‫מה נשמע, בגוניה?‬
‫היי.‬
‫העוצר מתחיל בקרוב.‬ ‫לא צריך לקחת אותו הביתה?‬
‫כמובן, ניקח אותו עכשיו. בטח.‬
‫- דבר לא יעצור אותנו מלכבוש את עתידנו -‬
‫תעזור לי.‬
‫הוא מאבד שליטה.‬ ‫-תרשי לי.‬
‫הוא לא מקשיב לי. לא אכפת לו מכלום,‬ ‫לא ממני או מהילדים.‬
‫עלמה… הוא אדם חלש.‬
‫את אוהבת אותו בדרכך ואני מכבד את זה.‬
‫את רוצה לשתות משהו?‬ ‫-מים, בבקשה.‬
‫אבא שלך?‬
‫הוא בן זונה, שיכור.‬
‫הוא הבריח את אימא שלי… לתמיד.‬
‫אני שם אותו כאן‬ ‫כדי להזכיר לי למה כואב לי בפנים.‬
‫לפעמים זה בלתי נסבל.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫אני שוכח את זה רק כשאני איתך.‬
‫עלמה…‬
‫אני אטפל בך ובמשפחה שלך.‬
‫אני נשבע שאעשה כל שאוכל‬ ‫כדי לוודא שלא יהרגו אותו.‬
‫אני נשבע.‬
‫אך עלייך לעזוב אותו.‬
‫טוב מאוד. תוסיפי פלפל. הם אוהבים את זה. ‬
‫כל החתיכות צריכות להיות באותו הגודל.‬
‫אחה"צ טובים, רוזה.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום, יקירי. איך היה? תן לי לראות אותך.‬
‫מה קרה?‬
‫שום דבר, יקירי.‬
‫אני רק בודקת אם נדבקת במשהו.‬
‫טוב, קדימה.‬
‫קח אותו לחדרו עד שהארוחה תהיה מוכנה.‬
‫רוזה, איפה הבוסים שלנו?‬ ‫-הם לא בבית.‬
‫בסדר.‬
‫מתי הם יחזרו?‬
‫אל תדאג. אתקשר מייד ואשאל.‬
‫משרתים הם בעדיפות עליונה.‬
‫אני צריך לדבר עם השר.‬
‫זה יחכה ליום שני כי אף אחד לא בבית.‬
‫בסדר.‬
‫אנחנו עוזבים.‬ ‫-מה?‬
‫בוא.‬ ‫-תישן אצלנו הלילה.‬
‫אתה רוצה להיות עם מרתה, נכון?‬ ‫-כן!‬
‫אז בוא נלך!‬
‫קדימה.‬
‫אתה נראה כל כך עייף.‬
‫שינה ערבה.‬
‫תן לי נשיקה.‬
‫כל כך יקר.‬
‫לעזאזל, הוגו.‬ ‫-אתה כל כך מתוק.‬
‫נדפקנו כהוגן.‬ ‫-אלכס.‬
‫מה?‬
‫לילה טוב.‬
‫מה חשבת לעצמך?‬ ‫-אלכס, השתגעת?‬
‫לא יכולנו להשאיר אותו שם.‬ ‫-למה לא?‬
‫אלכס, אתה יכול לשתוק?‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫ג'וליה, הוגו, צאו לטיול ותנשמו אוויר צח.‬
‫זה יעשה לכם טוב.‬
‫אני אשאר עם הילדים, ואלכס כאן.‬
‫כן, רעיון טוב.‬
‫כן, זה יעשה לי פלאים.‬ ‫-קדימה.‬
‫לא חשבתי. פעלתי לפי דחף.‬
‫ראיתי אותו ולא התאפקתי. לא יכולתי להשאירו.‬
‫תירגעי. אל תחשבי על זה יותר מדי.‬
‫עשינו את המוטל עלינו,‬ ‫אך אנו חייבים לצלצל לשר בבוקר.‬
‫החוזה שלנו בסכנה.‬ ‫-איך הם יכלו לעשות זאת להורים?‬
‫- פיל לבן, בר רוק -‬
‫מה זה?‬
‫לעזאזל! זה היה מקום נהדר.‬
‫בטח, הפיל הלבן.‬
‫הכרת אותו?‬
‫בטח!‬
‫התאהבתי באחותך כאן.‬
‫אחותי, במקום הזה?‬ ‫-אני נשבע.‬
‫אני לא יכולה לדמיין אותה כאן!‬
‫בערך באותו זמן,‬ ‫הייתה מוזיקה חיה שהפכה ללא חוקית.‬
‫מהסוג שהטריד את הממשלה.‬ ‫-נכון.‬
‫חבר שבסופו של דבר נטש אותי‬
‫סיפר לי על להקה מחתרתית שניגנה כאן.‬
‫איך קראו להם?‬
‫"חואן…"‬
‫"חואן אסטראוטיפו והמאלחס".‬
‫כן, אבל אני לא זוכר את השירים שלהם.‬
‫אני זוכר שראיתי את אחותך‬ ‫נותנת הכול על רחבת הריקודים,‬
‫כאילו שאף אחד לא צפה.‬
‫ראיתי את אחותך רוקדת הרבה פעמים אחרי זה,‬
‫אבל אף פעם לא כמו בלילה ההוא.‬
‫כן…‬
‫היא הייתה מהממת.‬
‫לא יכולתי להסיר ממנה את העיניים.‬
‫כשעזרתי אומץ ללכת לדבר איתה…‬
‫משטרה!‬
‫יום אחד הבחנתי בה ולקחתי אותה לקפה.‬ ‫ומאז לא נפרדנו.‬
‫החיים מצחיקים.‬
‫מה העניין?‬
‫כלום.‬
‫- סגור בהוראת בית משפט -‬
‫אני לא צריך לדבר עליה ככה.‬ ‫-זה לא זה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אז?‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫מה?‬
‫זו היית את!‬
‫הבחורה שראיתי רוקדת באותו לילה…‬
‫זו היית את, לא אחותך!‬
‫ג'וליה.‬
‫זה בכלל משנה עכשיו, הוגו?‬
‫מה שחשוב זה מה שקרה אחר כך.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫בוא נחזור הביתה.‬ ‫-לא.‬
‫אני אשאר פה קצת. לכי את.‬
‫בטוח?‬ ‫-כן, אהיה בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫לואיס?‬ ‫-אמיליה.‬
‫זה היה חייב להיעשות בדרכך עם הטלפון.‬
‫לא יכולתי לוותר בכזו קלות.‬
‫סליחה, אמיליה.‬
‫אולי התקשרתי מאוחר מדי.‬
‫לא…‬
‫עברתי על התיקים שלה, ו…‬
‫לא מצאתי כלום, רק בגדים, קבלות…‬
‫טוב,‬
‫נמשיך לחפש.‬
‫כן.‬
‫מצאת משהו?‬
‫לא, רק מוזיקה.‬
‫את שומעת?‬
‫כן.‬
‫זה נחמד.‬
‫נכון.‬
‫זה באמת נחמד.‬
‫סבתא!‬
‫לואיס, הנכדה שלי קוראת לי.‬
‫נדבר בקרוב.‬
‫לילה טוב, אמיליה.‬
‫לילה טוב, לואיס.‬
‫אהובתי.‬ ‫-קרלוס.‬
‫אהובי, אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫מה זה? למה אתה כאן?‬ ‫-קחי את זה. זה חשוב מאוד.‬
‫מרתה בסכנה.‬
‫מה?‬
‫נתראה מחר.‬
‫תאמיני לי, זה יעודד אותך.‬ ‫-חכה.‬
‫חכה.‬ ‫-אני חייב ללכת.‬
‫אוהב אותך. תמיד אוהב אותך.‬
‫היי, שרה!‬
‫ערב טוב, בגוניה.‬
‫אז, הילד של השר?‬
‫הוא חזר להיכן שעליו להיות?‬ ‫-כן, החזרנו אותו.‬
‫הילד המסכן.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫שינה ערבה.‬
‫גם לך, יקירתי.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫נתראה מחר.‬ ‫-נתראה מחר, בגוניה.‬
‫ביי.‬
‫- דגימות ייחודיות -‬
‫דגימות ייחודיות.‬
‫- פבלו קסאס‬ ‫ת.לידה: 12/02/2036 -‬
‫- פליפה ר. גאלרה‬ ‫08/08/2035 -‬
‫- לוקאס א. קסטרו -‬ ‫- קרלוטה ק. פארה -‬
‫כולם ילדים קטנים.‬
‫למה הם שם?‬
‫- איזבל סאנצ'ס ריברה -‬
‫סרחיו.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫אלוהים! מרתה!‬
‫לעזאזל!‬
‫אתם מפוטרים. רגלכם לא תדרוך בבית שלי!‬
‫כלבה מזוינת!‬
‫קבוצת הורים שחיפשו את ילדיהם הנעדרים.‬
‫אמרו שבתי החולים גרמו להם לוותר על ילדיהם‬
‫ונאמר להם שהילדים שלהם מתים.‬
‫אני מכירה את הילדים האלה.‬
‫הגדלנו את המינון, אבל יותר מחצי מתו.‬
‫אז עלינו להביא עוד ילדים… הרבה ילדים.‬
‫אחד מהם היה הבן שלי.‬
‫זוג שטוען שהוא הוריו של סרחיו.‬
‫חואן, זה שמו האמיתי.‬
‫נכון?‬
‫אתה נשמע כאילו אתה מכוכב אחר!‬
‫כן, כוכב בו אנשים אוהבים ומכבדים זה את זה.‬
‫הבת שלך, ג'וליה, נעדרת כבר ימים.‬
‫אתה בן זונה, ריי! תן לנו להיכנס!‬
‫מנואלה!‬
‫קח מה שאתה רוצה ולך!‬
‫כרצונך.‬
‫לא ארשה להם לקחת את מרתה שוב.‬
‫הדבר הכי טוב לילד הוא להיות עם ההורים שלו,‬ ‫תמיד.‬
‫מה אתה יודע?‬
‫אולי הילדים האלה בחיים.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬