NETFLIX UVÁDÍ
Vezmeme tě k rodičům.
Řekni rodičům, že ti nikdo nedělal nic divného.
Babi!
- Marto! - Babi!
Marto, zlato.
Neřekneš nám něco?
Všechno bylo fajn.
Kamarádka mého muže?
- Je to dlouho? - Spoustu let…
Zajímavé, nikdy se o vás nezmínil.
Co je to s tebou?
Policie a armáda mají čím dál větší moc.
Dáváme jim moc, aby nás mohli ochránit.
Ale až povstanou, kdo nás ochrání před nimi?
Našli jsme tvou holku, Julii. Dělá, že je svá sestra.
Dali jsme jí tvůj popel, a ani slza.
Tak mě napadlo… že tě vlastně nikdo nehledá. Nikdo na tebe nečeká.
Mohlo by to být dobré pro tvoji matku a tvoji holku.
Můžeš pracovat pro mě, a nechám je žít. A tebe taky.
- Ahoj. - Nechceš si hrát?
- Nedovolí mi to. - Tak nic.
Paní rozhodla, že se budeš starat o jejího synovce Sergia.
Ven, rychle! Policie!
Co to dítě?
Přinesla ho Daniela ze sektoru 2. Ale nesmím říkat, že je špinavé.
Neboj, tati. To dítě má otce.
- Vezou mu ho. - Víš, do čeho ses namočila?
Venku je to hrozné. Musíme něco udělat.
Hodně štěstí.
Sbohem.
Pojedeš s nákladem.
Jedeme. Má dcera se asi ptá, jestli jsem vám pomohl, nebo vás udal.
Ale Julie…
Promiň, mami. Nemůžu.
POLICIE ROZPRÁŠILA SKUPINU NEBEZPEČNÝCH TERORISTŮ
Dobrý den.
Děkuji.
V zájmu bezpečnosti
a vzhledem k událostem, které se odehrály včera v noci,
a hrozícímu riziku teroristického útoku,
vláda až do odvolání zvýšila stupeň bezpečnostní hrozby na úroveň 5.
Je zakázáno vycházet na ulici po devatenácté hodině,
zákaz platí do osmé hodiny ranní.
Toto rozšíření zákazu vycházení platí až do odvolání.
V sektoru 2 budou probíhat namátkové kontroly.
Mějte prosím vždy u sebe doklad totožnosti a spolupracujte s policií.
Děkujeme za spolupráci.
Vláda se stará o vaši ochranu.
Gratuluju, majore.
Vás nikdo nezastaví.
Nelez mi někam, Navarro.
Víš, že v téhle práci jsi dneska nahoře…
a zítra ti podříznou krk.
NOVÁ ŘEDITELKA EPIDEMIOLOGIE
Ale ano…
dnes máme důvod k oslavě.
ŽÁDNÝ STRACH
BUDUJ SVOJI BUDOUCNOST
VZPOMEŇ SI NA DÉŠŤ
VYSMĚJ SE JIM
VZPOMÍNKAMI PROTI ZDI
PRÁVA SE DOBÝVAJÍ
BARIÉRA
Na, broučku.
Díky, tati.
Není zač.
Nemáš hlad?
Ano.
Jsi ve vývinu.
Cos přijela, určitě jsi vyrostla.
Dnes tě změřím.
Nic neříkáš.
Jsi v pořádku?
Mám starosti o Martu.
Po té včerejší noci ji mám strach nechat samotnou.
Můžu zůstat s ní.
Jen klid.
- U nás jí nic chybět nebude. - Ne, Emilie.
Radši ji vezmu s sebou.
Ne.
Ne, ten dům není nic pro ni.
Není to kvůli ní, ale kvůli mně.
Už jsem rozhodl. Půjde se mnou.
- Co jim řekneš? - Pravdu.
Včera se k nám vloupali. Mají děti. Určitě to pochopí.
Divné, že nic nesebrali.
Lupiči by něco odnesli.
Jdu pryč.
Kam?
Čau u bariéry!
- Děkuju. - Prosím.
Dej je do vody.
- Jistě. - Počkej.
Jsou moc hezké, mami.
Ano, velmi.
- Iváne… - Kvůli tobě snad začnu brzy vstávat.
Ještě jsi ani nešel spát.
Líbily se ti květiny? Stály mě majlant.
Ty jsi ale… Jiný by mi blahopřál k nové práci,
na rozdíl od jiných.
- Máš to pro mě? - Ano.
Tady.
Tvůj bratr pozdravuje.
No vidíš.
No páni, nová ředitelka epidemiologie!
No?
To je paráda, mami!
Paráda!
- Ani nevíš, co to je. - Je to něco důležitého.
A nikdo to nedokáže líp než máma.
Bude mít na starost boj proti noraviru na všech frontách.
Chudák noravirus. Nemá nejmenší šanci!
Páni.
Zase jsi ponocoval?
S tím bude konec dřív, než si myslíš.
Promiňte, pane ministře, tentokrát za to může
zbrusu nová ředitelka epidemiologie.
Zní to hezky, ne? Něco pro mě zařizoval.
Tak ať radši vyřizuje přes den. V noci se zabaví sám.
- To je můj seznam hostů. - Dobře.
Máš tu telefon?
Ne, mám ho v autě.
Proč jsi ho nevzal?
Je v autě.
Pane.
Tati?
Tati, počkej!
Viděl jsi tohle?
Teď ne, Danielo.
Tys to věděl!
- Smutné, řekli mi to ráno. - Máš s tím něco společného?
Samozřejmě že ne!
Nikdo jiný o tom odjezdu nevěděl.
Pojď sem.
Policie dělá svoji práci.
Vládu nikdo nepřechytračí.
Nejdřív chceš pomoct, a pak mě obviníš, že jsem je udal?
Takhle už se mnou nikdy nemluv!
Nemáš ani ponětí, jak je to teď nebezpečné.
Jsi neopatrná a nezodpovědná.
Nezodpovědné je nedělat nic, když víš, co se v téhle zemi děje.
- Já jim aspoň zkusila pomoct. - A jak to dopadlo!
Ne, Danielo…
Neříkám, že je to tvoje vina, prosím tě.
Ale dobrými úmysly svět nezměníš.
V tom transportu bylo to miminko.
Miminko.
Promiňte.
Kdo je to?
Piedad…
Emilie!
Přečti si to, prosím.
POLICIE ROZPRÁŠILA SKUPINU NEBEZPEČNÝCH TERORISTŮ
Sráči! Jak jim můžou říkat „teroristi“?
Chudákům, co utíkají těmhle sračkám!
Pojď.
Tak vy už to víte?
To je hrůza, teroristi!
Hrůza, jde z toho strach.
Ještě že nás dobře chrání.
Štěstí, že máme policejní sbory.
Ano, jsou velmi výkonné, Begoño.
Věřila bys, že lidi nadávají?
Pamatuju, jak tu před 25 lety pobíhali teroristi sem a tam,
jako by jim to tu patřilo. Chodili po ulicích. Samí snědí.
Bílý obličej aby člověk pohledal.
Vypadalo to tu jako v Novém Dillí.
- Musíme jít, musím otevřít obchod. - No vidíš.
To bych mohla skočit pro lahvinku na oslavu.
Víš co? Na. Chceš další?
Na co?
Jedny si přečti a druhé zarámuj.
To jsou ale nesmysly, hochu.
Pracovníci, kteří denně dojíždějí do sektoru 1,
musí k dokladům totožnosti přiložit
také potvrzení o pracovní době…
Prohledat!
… podepsané jejich nadřízeným.
Dělejte, rychle, běž!
- Tati, ne tak silně. - Promiň, zlato.
… spolupracujte s policií.
- A teta? - Nevím.
Broučku.
Broučku,
teď musíš tetě Julii říkat mami.
- Je to důležité. Jinak bude průšvih. - Doklady.
Dobře.
Promiň… Občas na to zapomenu.
Poslouchej, zlato.
Vím, že to máš těžké.
Ale ty to zvládneš.
- Doklady a propustku. - Ano.
- Ještě na někoho čekáme. - Tak padejte z řady.
Vypadni!
To je v pořádku. To nic.
V zájmu vašeho zdraví je přísně zakázán vstup osobám,
které neprošly prohlídkou nebo které vykazují
jakékoli příznaky nemoci.
Kde lítáš?
Tady, na.
- Díky, Álexi. - Hezký den, Germáne.
Tak ty jsi zpíval, sráči?
Já nic neudělal! Ne!
Koukej! Vidíš?
- Pusťte mě! To ne já! - Kvůli tobě umřeli nevinní lidé.
Teď za to zaplatíš.
Dobře! Dobře!
Tady se platí za to, co si koupíš.
Zahoď to.
Emilie…
To už je let.
Zahoď tu zbraň.
Jorge.
Je přísně zakázán vstup osobám,
které jsou nemocné, nemají doklady nebo jsou nevhodně oblečeny.
Promiňte, jdu pozdě.
Báli jsme se.
- Kdes byla? - Ahoj zlato!
- Já nevěděla, že jdeš s námi! - Nevadí… Jdeme.
Doklady do ruky, prosím.
Kde jsi byla?
- Tady máte. - Ano.
A ta holka?
Nemá propustku?
No… My pracujeme u ministra zdravotnictví.
Dovolil nám ji přivést, viď, zlato?
Ano.
Zavolám mu o potvrzení.
- Jistě. - Jdeme.
Počkejte tady.
To nic. Neboj se.
Co se děje? Dnes je všechno divné.
Ty to nevíš?
S někým jsi asi mluvil, sakra, ne?
Otázky tu s dovolením kladu já.
Emilie, připomínám, že ty už tu dávno nerozkazuješ.
Nelíbí se ti to? Tak běž.
No tak, hochu.
Zamysli se. Věděl o tom transportu ještě někdo?
Řekni to.
Pomohl nám ministr.
Jen přes bariéru. Ale o transportu nevěděl!
- Emilie? - Ano?
Vezmi si to, schovejte je.
Už jdu, Begoño.
Hele…
- Ano? - Proč máš zavřeno?
Děláme inventuru.
Spousta práce.
Na… Tvoje víno. Zaplatíš mi později.
To je od tebe hezké.
Tak dobře, děkuju.
- Ahoj Begoño. - Ahoj Emilie.
Co si myslíte? Že tu je školka? Nebo nějaký penzion?
- Ale Roso, včera… - Detaily si nech.
- Každý tu má život. - Včera se k nám vloupali.
- To je mi líto. - Roso.
Madam, promiňte, že jsme přivedli dceru do práce.
Ale včera se k nám někdo vloupal. Někdo jí vlezl do pokoje.
- Panebože! Jste v pořádku? - Chytili jsme ho včas.
Možná to byl zloděj nebo… Nevěděli jsme, co dělat. Báli jsme se.
Může zůstat kdekoliv, tady s námi.
- Slibujeme, že nebude na obtíž. - Jak by mohla?
Vím, že je moc hodná…
Představím tě Sergiovi a můžete si spolu hrát.
- Chtěla bys? - Ne.
Radši bych ji měl tady u sebe.
Se Sergiem jí bude líp.
Samozřejmě.
Naši zaměstnanci musí být výkonní a uctiví.
Ale hlavně musí mít dobré srdce. Viď, Roso?
- Ano, madam. - Pojď, andílku.
Představím ti kamaráda.
Se Sergiem si budete rozumět.
Ani nevíte, jaké máte štěstí.
Má dobrou náladu z té nové pozice.
- Z jaké pozice? - Je z ní ředitelka.
Ředitelka… Já nevím, něčeho důležitého.
Jak se mají rodiče? Pracují tady rádi?
Já mám taky radost. A víš proč?
Protože jsou pracovití.
A navíc mají tak úžasnou dceru,
která je poslušná, hodná,
chytrá, moc hezká
a spolehlivá.
Přivezete jídlo za hodinu, ani o minutu víc.
A vyneste odpadky. Jsou venku.
A skleněné láhve do recyklovaného.
Jistě, Roso.
Jen říkám, že mi to nepřijde normální.
Chtěla jsem jít sama, Hugo.
Byl to klíč od domu Carlosovy matky.
- Chtěla jsem vědět, jak jí je. - Mohla to být past.
Nebyla to past.
Určitě nás sledují, možná šli za tebou.
Nikdo mě nesledoval.
Půjdu tam zas.
Prosím?
Dám jí něco z toho jídla.
Je stará a nejedla celé dny.
Nevím, co s ní takhle bude.
A s tebou?
- Co když zjistí, že jsi Julia? - Ale já jsem Julia.
Je to matka mého přítele. A Sara by to udělala taky.
Můžeš mě vysadit u bariéry a vrátit se.
Ale já jí to slíbila.
Už musíte jít.
Proč ten spěch?
Byla to informátorka.
Určitě si myslí, že patřím k těm teroristům.
Že jsem všechny obelhala.
To teď nebude problém, když se kamarádíčkuješ s ministrem, ne?
- Prosím? - Viděli vás se bavit.
- A taky šel nahoru k tobě. - No a?
Dávno jsi nás opustila. Nechala ses koupit.
Jsi pořád stejná. Že se nestydíš.
Zkus si říct, že mě koupili.
Víš dobře, čím jsem si prošla.
Tak jak tomu mám říkat? Povídej.
Policie! Otevřete dveře!
Zdravím, Piedad! To jsem já, Sara.
Pojď dál, holčičko.
Nesu jídlo.
Jdu s Hugem,
s manželem.
Tady.
Dobrý den, Piedad.
Ahoj Hugo.
Byla to pravda.
Co byla pravda?
Že se vrátíš.
Samozřejmě.
Vy jste pochybovala?
Neseme vám ovoce.
Zeleninu a trochu kuřete. Na dnešek a na zítra na polívku.
Čichněte si k pomeranči… Tady.
Čichněte si.
Chodívala mi pomáhat sousedka.
Ale když chytili Carlose… když mi ho zabili,
všichni se ode mě odvrátili.
A to málo, co mám, mi vezmou.
Kdo vám to bere?
Zloději.
Chodí sem, když spím.
Slyším, jak mi berou věci.
Ale bojím se vyjít z ložnice.
Nebojte se. Hned vám spravíme zámek,
aby už sem nikdo nemohl.
A uvaříme vám něco moc dobrého.
- Ano? - Pojď blíž, holčičko.
Dám se do toho.
Vím, že jsi Julia.
Máš Juliin nos.
Její rty.
A voníš jako ona.
Jsme si podobné, ale…
já jsem Sara.
Ano.
Už jsem vám to říkala.
Zavřeli jsme kvůli inventuře.
- Já viděla někoho se zbraní. - Ale ne, Begoño.
- Pozor… dobře. - Jen klid.
Ruce pořád nad hlavou.
To chcete všechno rozbít?
Ticho, nebo půjdete s námi.
Ty… Pomoz nám s těmi pytli.
Já?
Počkej.
Co je tohle?
- Kafe. - Odkud ho máte?
Včera mi dovezli tři pytle. Zcela legálně.
Takže máte jistě účtenku, dodací list,
- státní povolení, potvrzení. - Ne, je mi líto. Já totiž…
Papíry k tomu nemám.
Tak to budu muset zabavit.
- Vezměte ty pytle a jdeme. - Ale počkat.
To je celé?
Budete mi říkat, jak mám dělat svoji práci?
Tady nikdo není, hoši. Vezmeme to kafe, tyhle bedny a ty pytle.
To jsem ráda, že tu nikdo není.
Víš, že to dělám pro tvoje dobro, abych tě ochránila.
- Můžeme? - Jo.
Schválně kdo vyhraje.
Kde bydlíš?
- Na druhé straně bariéry. - Jaké to je? Děsivé?
Pro mě ne.
Jsi chudá?
Myslím, že jo.
Děti jsou v pořádku, zdravé a šťastné.
Střídáme odběry a injekce. Snad brzy pošleš další instrukce.
Pa, sestřičko.
Jste v pořádku?
Kruci, ti vám to tu vyplenili. Pomůžeme vám.
Žádný strach. My to hned uklidíme.
Teď tam nikdo není.
Emilie,
mrzí mě, jak jsme se zas potkali.
Spletl jsem se.
Ale…
neměj mi to za zlé.
Zkusím to.
Už o ničem nevím.
Vrať se.
Potřebujeme tě víc, než kdy dřív.
Teď ne, Jorge. Promluvíme si jindy.
Paráda.
Tak jo… Už je vykoupaná.
Polévka je hotová.
Musíme vyrazit. Rosa nás bude bombardovat dotazy.
Skočím pro léky a půjdeme.
- Teď? - Ano, teď.
- Má astma, potřebuje respirátor. - Fajn. A Julie.
Jedna věc…
Jaká?
Poslyš…
Promiň, že jsem s tebou nechtěl jít.
Jsem sobec.
Můžeš se mnou počítat, kdykoli jí budeš chtít jít pomoct.
Díky.
Já viděl stařenku první. Takže je to tady moje, jasný?
- Jen klid. - Vypadni!
Padej, najdi si jinej revír.
A když už jsme u toho, dáš mi svoje boty. Hned!
Nejsem mrtvý.
Ale brzy budu. Jen jdu naposledy za matkou.
To ty ses k nám včera vloupal?
Omlouvám se. Musel jsem pro ni něco udělat.
Prosím, mám rodinu. Kradu, abych měl co dát dětem. Vážně.
- Co děláš? - Prosím.
Vstávej.
Ještě jednou sem přijdeš, a vystřelím ti mozek, slyšíš?
Ano.
Ven!
Hugo, co to bylo za hluk?
- Nesmí o tom vědět. - Ne.
Věř mi… Ani ona, ani Julia.
Prosím.
To nic, Piedad. Převrhl jsem nějaké hrnce.
Ale už jsem to uklidil.
Uvařil jsem vám česnečku. Snad vám pár dní vydrží.
Můj syn měl pravdu.
Vždycky říkal, že ještě existují dobří lidé, kteří jsou ochotní pomoct.
Moc mi chybí.
Poslouchej, Piedad.
Hned vám opravíme ten zámek, aby už sem nikdo nemohl.
Až se Sara vrátí, budete už mít klid.
Díky, hochu.
Byla jsi s ním v odboji, že jo?
Bojovalas proti režimu.
Zní to líp, než to bylo.
A jaké to bylo?
Těžké… hodně těžké.
Během těch let jsem ztratila hodně přátel.
Proto jsi odešla?
Ne, to kvůli dcerám.
Jeden kolega přišel domů a našel celou rodinu mrtvou.
Dostala jsem strach.
Hajzlové.
Má Iris s otcem pravdu?
V čem?
S ministrem, Emilie.
Možná nás zradil on… Někdo tu dodávku nahlásil.
To nevím.
- Danielo! - Ano?
Aha, tady jsi.
Ano. Kradla jsem mámě náušnice.
V té růžové…
ti to taky sluší.
Nemám oficiální večeře ráda, a zvlášť v takovéhle dny.
No jo.
Vím, že to děláš pro matku, a děkuju.
Mám pro tebe moc dobrou zprávu.
Podívej.
To dítě.
Přežilo to.
Je v nemocnici, ale není v ohrožení.
Až se uzdraví, najdeme mu dobrou adoptivní rodinu.
Osobně to zařídím.
S tebou,
jestli chceš.
To mám radost.
To je všechno?
A já se tak snažil.
Děláš, jako bych byla malá nebo hloupá.
Jsem ráda, že to dítě žije.
Bude mít život na hovno, ale aspoň žije.
Ne jako těch dalších deset mrtvých,
které zavraždili ti, se kterými dnes večeříme.
Máš rád krysy, Carlosi?
Lidi je nesnáší. Mně připadají…
jako fascinující zvířata.
Mnozí se je v minulosti snažili vyhubit.
Ale marně.
Vždycky přežijí.
A navíc…
v okruhu 20 metrů je vždycky nějaká.
Věděls to?
Vtip je v tom, že není vidět.
A to přesně chci, abys pro nás dělal.
Chci, aby se z tebe stala krysa.
Ale jedna věc mi dělá starost.
Nelíbí se mi, že jsi Julii poslal za svojí matkou.
Proč?
- Nechci ji nechat umřít. - Chápu.
To by pro matku udělal každý.
Tobě ale nedochází, že se o ni můžeme postarat my.
Tenhle muž u tvé matky kradl, že?
S ním už si nemusíš dělat starosti.
Ne, prosím!
Prosím!
Ne.
Vidíš?
Můžeme se o tvou matku postarat, myslím to vážně.
Ty…
buď hodná krysa,
a my se postaráme, aby jí nic nechybělo.
Ano?
- Chop se toho. - Samozřejmě.
Jen u toho nezabij ministra zahraničí.
- Když si to přeješ, jinak… - Opatrně!
Dnes jsou přece všechna tvá přání mými rozkazy.
Mé první přání.
Chtěla bych říct pár slov.
Lásko.
Jsem nadšená!
Tolik důležitých lidí
se v našem domě
moc často neschází.
Ani nevíte, jak jsem vám vděčná. Je to pro mě velká čest.
Kmotr našich dětí, pan ministr zahraničí,
ředitelka pro udržitelný rozvoj,
pan vrchní velitel,
předseda rady soudní moci.
- Dokonce i… - Díky, Saro.
… náš prezident, který z osobních důvodů nemohl přijít,
mi zavolal a tolik…
Přestaňte obsluhovat, prosím. Díky.
Děkuji.
Tato pozice pro mě znamená
obrovskou zodpovědnost a závazek.
Nejspíš budu mít méně času na rodinu. Omlouvám se.
Přijala jsem ji z jediného důvodu.
Otevírá se před námi nová etapa.
Konečně máme účinnou vakcínu proti noraviru.
Bravo!
Dobře, ale nepředbíhejme.
Vyhráli jsme bitvu, ne válku.
Máme vakcínu, ale ještě není stabilní.
Nedokážeme ji uchovávat a zatím vyrobíme jen malé dávky.
Je to malý krok,
ale velká naděje do budoucnosti.
Připijme si na definitivní porážku toho viru!
Budoucnost patří nám.
Nechceš ještě?
Sergio, sněz ten řízek.
Jestli chce Marta ještě, ať si řekne.
Ne, madam. To je dobré.
- Přines prázdné lahve. - Bylo to moc dobré.
Moc děkuju.
Jsi tak zdvořilá. Kdo tě tak vychoval?
Maminka byla učitelka.
Je učitelka. I když teď neučí, vždycky bude učitelka.
Stydí se, protože její máma je služka.
- Já se nestydím. - Vezmi tenhle tác.
- Jistě. - Máš ráda banány?
Ano.
Ale radši má zmrzlinu.
Můžeme si po jídle dát?
Ne, dneska máme banán.
U večeře ses úspěšně přemáhal, ale mě neoblafneš.
Co se děje?
Ani nevím, kde začít.
Ale ne. Je Laura v pořádku?
Ano, o to nejde.
Tak mi to řekni.
Jdou po mně, po tobě, po nás všech.
Po tobě taky.
To zní jako písnička.
Kolik jsi toho vypil?
Vyšachovali nás.
Mají tajný plán, mezi sebou.
Něco fakt velkého, co nám neřeknou, protože vědí, že budeme proti.
- Jaký plán? - Demografická rekonstrukce,
tak tomu říkají.
Vychází z toho, že na zemi není dost zdrojů pro všechny.
Ale hlavně chtějí odstranit hodně lidí, Luisi.
Nějak to zaobalí, ale budou zabíjet lidi.
Álvaro, posloucháš se vůbec…
Poslyš, tohle jde shora.
Je to mezinárodní. Proto to vím.
Nemáme čas. Potřebuju tě!
Dobře, uklidni se.
Co mám udělat?
Někdo si to vezme na starost tady.
Jen ještě nevím kdo.
Spolu to můžeme zjistit.
Bude to někdo ambiciózní, blízký prezidentovi.
Nějaký zdánlivě odborník.
Nelíbí se mi, co naznačuješ.
Dobře. Poslouchej chvilku…
Álvaro, o tomhle se bavit nebudu.
Jsem starý na to, abych ztratil posledního přítele.
Pojď.
Půjdeme na vzduch.
Běž pryč! Zbláznil ses?
Dnes večer jsi neodolatelně krásná.
- Moc jsi pil. - Ano, na oslavu tvého vítězství.
Ne.
Majore, okamžitě odejděte z mé ložnice.
Ne.
Hej! Co to…
Luisi, jestli se mi něco stane, okamžitě zavolej…
Co by se ti dělo?
Jestli se mi něco stane, musíš jít na tohle místo.
- Co blbneš? - Slib mi to.
- Slib mi to, prosím tě. - No jo, slibuju.
- Slibuju. Vyspi se z toho. - Jsi můj nejlepší přítel.
Ty jsi správný chlap. A kolem nás jsou samý svině.
Mám trochu upito.
Sbohem.
- Brzy se uvidíme. - Samozřejmě.
- Sbohem, Álvaro. - Pardon.
Odpočiň si.
- Dobrou noc. - Opatruj se.
Ahoj.
- Pa. - Postarej se mi o něj, prosím.
Pokusím se.
Hned přijdeme, zlato.
No ne. Marto.
Marto, zlato.
- Jsou v limbu. - Jo.
Marto, zlato, vstávej.
- Vezmi ji. - Dobře, jdeme.
Marto, jdeme.
Jak spinká.
Vážně ji chcete budit? Venku je zima.
- Může tu přespat. - Ne, díky.
- Nechceme obtěžovat. - Sem se vejdete.
- Ne, vážně. - Vypadá tak klidná.
Tak běžte. Až zítra vstanou, můžete jim udělat dobrou snídani.
A pak si můžou hrát na zahradě.
Moc si se Sergiem rozumí.
Až se vrátíte, bude tady, doma.
- Proč jsme tady, Hugo? - Uvidíš.
Ale…
To má být překvapení?
- Prostě pojď. - Hej… Hugo!
Dobře.
Tudy.
Panebože!
V téhle části města jsem tak dlouho nebyla!
- Vážně? - Jo.
To se nedivím. Prý je to tu teď hodně nebezpečné.
Dřív to tak nebylo.
- Dřív… - Opatrně.
Jo… Kdysi sem chodila spousta puberťáků.
Dole byla umělecká škola, tak tu pořádali festivaly, koncerty a…
- Bylo to neuvěřitelné. - Tak jdeme.
Jsi v pořádku?
Julie.
Ano, já jen…
Tady jsem dostala první pusu.
Páni!
A…
Tolik vzpomínek.
To jsem nevěděl.
Proč jsi mě sem vzal?
Co se děje?
Hugo.
Carlosi?
Ty žiješ?
Carlosi!
- Lásko. - Nikdo to nesmí vědět.
To není možné.
Jak?
Jak? Proč?
Poděkuj jemu.
Nepotřebujete něco, paní?
Ne, to je dobré.
Sergio potřeboval léky, tak jsem byla u něj.
Promiň, že jsem tě vzbudila.
To nic, madam.
Chudinka. Bolí to?
Mě ty dětské injekce lámou srdce.
Klid, ani o tom neví. Sergio když spí, nic ho nevzbudí.
Myslíte, že to zabírá? Vypadá pohublý.
Děláme, co umíme. Běž si odpočinout. Děkuju.
Má veliké štěstí, že vás má.
- Mám zkontrolovat to děvče? - Ne.
Spi, v klidu.
Neboj se. Běž spát. Zasloužíš si to. Díky.
Tak dobře.
Sergio má vrozenou nemoc, ale paní o něj pečuje.
Paní?
Jsi bledá. Je ti dobře?
Víš, jak se to stalo? Řídil on?
Kdyby něco, jsme s tebou.
Jde o spravedlnost, Luisi.
Mělas bezva kmotra, co?
Je pro mě čest tomuto plánu velet. Děkuji, pane prezidente.
Poslal mě sem Álvaro. To je jeho dítě?
- Postarej se o ni. - Proč se musíme loučit?
Jestli neodejdu, zemřeme.
Smějou se jen proto, že je ministr.
Já vychovala sama dvě dcery.
Seberou mi moje dítě.
Potřebujou jeho krev.
Pořád říká, že dětem hrozí nebezpečí.
Je tam můj kamarád Pedro.
- Vystupte! - Nic tu není.
- Otevřete! - Stát!
- Nehraj si se mnou. - Ber, nebo nech být.
Nikdo není nadřazen bezpečnosti státu, i kdyby byl stokrát ministr.
Álexi!
Překlad titulků: Anna Perglerová