‫- NETFLIX מציגה -‬
‫ג'וליה, לכי לארוז את ה‬‫דברים שלך‬‫, מהר.‬
‫- נאומו ה‬‫מיוחד‬‫ של ‬‫ראש הממשלה ‬‫-‬
‫- ‬‫ראש הממשלה ‬‫-‬
‫ערב טוב, אזרחים.‬
‫תודה שהצטרפתם.‬
‫זה נאומי הראשון‬ ‫בתור ראש הממשלה החדש של ספרד.‬
‫זה ללא ספק קשה.‬
‫המדינה שלנו, כמו גם העולם,‬ ‫עומדים בפני זמן מכריע.‬
‫מלחמת העולם השלישית שאירעה לאחרונה‬
‫חרבה את הסביבה שלנו, כפי שחשדנו.‬
‫הכלכלה התמוטטה.‬ ‫-אבא.‬
‫משאבי טבע…‬ ‫-שרה.‬
‫…נמצאים בסיכון.‬
‫אפשר לארוז את הבובות שלי?‬
‫מצרכים חיוניים…‬ ‫-פחות צעצועים, יותר בגדים.‬
‫…חשמל וגז…‬ ‫-ואימא?‬
‫יוקצבו וינוהלו בצורה קיצונית.‬
‫סיימי לארוז, מהרי.‬ ‫-הבריאות, הבטיחות‬
‫וההישרדות של תושבינו‬
‫נמצאים תחת איום חמור.‬
‫בזמנים כאלה,‬
‫טרוריסטים מנצלים את ‬‫המערכת השחוקה שלנו‬ ‫כדי להחלישה,‬
‫והופעתם של נגיפים חדשים,‬ ‫אשר העמיסו על בתי החולים שלנו,‬
‫קראו תיגר על הידע הרפואי שלנו.‬
‫ג'וליה!‬
‫תתרחקי מהחלון. תביאי את הדברים שלך.‬
‫אין זמן ‬‫למחלוקות פוליטיות סטריליות.‬
‫אימא!‬ ‫-ג'וליה, מותק.‬
‫מרגע זה,‬
‫אנו מכריזים בזאת על ממשל‬‫ת ריכוז לאומי,‬
‫שתורכב ממומחים ‬‫טכניים מכל ה‬‫תחומים‬‫…‬
‫היה קשה למצוא א‬‫ותם‬‫. אנשים נואשים בחוץ.‬
‫ת‬‫ודה לאל!‬ ‫-זה נורא.‬
‫בשל הנסיבות העגומות,‬
‫אנ‬‫י‬‫ מכריז‬‫ ‬‫בזאת על מצב חירום‬‫.‬
‫והמונרכיה הפרלמנטרית שלנו‬
‫מושעית ‬‫לעת עתה‬‫.‬
‫לא אוליך אתכם שולל.‬
‫המעבר הזה ידרוש שינויים קיצוניים‬ ‫באורח החיים שלנו.‬
‫אבל זו הדרך היחידה, ועלינו לעשות זאת יחד.‬
‫אני מבקש מכם שיתוף פעולה,‬ ‫מאחר שיש לנו מטרה אחת:‬
‫לשרוד.‬
‫אלה זמנים קשים ביותר‬‫…‬
‫עלינו לעזוב בהקדם.‬
‫תמלאי את מכל הדלק ותניעי את המכונית.‬ ‫-אל תשתהה.‬
‫...‬‫בעזרת כולם‬‫,‬
‫אני מבטיח לכם ש‬‫העתיד שוב יהיה שלנו.‬
‫תודה ולילה טוב.‬
‫תפנו את האזור.‬
‫אני חוזר: פנו את האזור!‬
‫פנו את ה‬‫כביש‬‫!‬
‫הוכרז מצב חירום!‬
‫חזרו לבתיכם.‬
‫פנו את הדרך!‬
‫חירות!‬
‫לא.‬ ‫-‬‫אבל הוא‬‫ אמר לך.‬
‫ל‬‫א, כי אני רוצה. אולי אני יכולה.‬
‫חוץ מזה, הוא אמר לנו ל‬‫הזדרז‬‫.‬
‫בנות, בואו הנה. בואי איתי, בבקשה.‬
‫זה בשביל יום ההולדת שלכן:‬ ‫אדום כמו אש וכחול כמו מים.‬
‫זה יפה מאוד, אבל זה לא יום ההולדת שלנו.‬
‫תענדי את זה, מותק.‬
‫לפתוח את הדלת!‬
‫מה קרה, אבא?‬
‫אני אוהב אתכן יותר מכול.‬
‫אנו אוהבות אותך יותר.‬ ‫-אנו אוהבות אותך יותר, אבא.‬
‫אנו יודעים שאתה שם. פתח הדלת.‬
‫תסתובבו‬‫, יש עוד הפתעה‬‫.‬
‫תחזיקו ידיים.‬
‫תפתח את הדלת!‬
‫תפתח!‬
‫תפתח את הדלת!‬
‫חירות!‬
‫קדימה!‬ ‫-קדימה!‬
‫רמון!‬ ‫-מותק!‬
‫רמון, בבקשה.‬
‫זה נעשה.‬
‫מה?‬ ‫-עזבי אותו, גבירתי!‬
‫לא.‬ ‫-גבירתי!‬
‫לא, אמיליה!‬ ‫-קדימה!‬
‫אמיליה! בן זונה!‬
‫אמיליה!‬
‫הבנות… ‬‫בנות‬‫!‬
‫ג'וליה! שרה!‬
‫בנות, איפה אתן?‬
‫אימא?‬
‫ג'וליה, את כאן? איפה אחותך?‬
‫שרה, בואי הנה, מותק.‬
‫אימא.‬
‫אני כל כך שמחה שאתן בסדר.‬
‫אתן בסדר?‬
‫זה כואב.‬
‫איפה, מותק?‬
‫אבא אמר לא לדבר על זה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫איפה הוא‬‫ שם‬‫ את זה?‬
‫כאן?‬
‫א‬‫ל תגידי לה.‬
‫ת‬‫תביישי לך.‬
‫תראי לי את שלך, ג'וליה?‬
‫אבא עשה עבודה נהדרת,‬ ‫וזה לא יכאב ‬‫לזמן רב‬‫.‬
‫איפה אבא?‬
‫טוב…‬
‫הם לקחו אותו,‬
‫אבל הוא יחזור.‬
‫הוא בטוח יחזור.‬
‫בואו הנה.‬
‫- הממשלה מגינה עליך -‬
‫- מדריד, 25 שנה לאחר מכן -‬
‫- אנחנו נבטיח את העתיד -‬
‫בכיכר הזו במדריד יש תאורה פלורסנטית מדומה,‬
‫שאורך הגל שלה מאפשר השגת מידע…‬
‫מערכת התאורה תשמש למדידת מכשירים…‬
‫- מועצת העם של ספרד החדשה -‬
‫- העתיד שייך לנו -‬
‫- עולם אחר -‬
‫להתראות, אימא.‬
‫אנחנו עוזבים,‬
‫כמו שרצית.‬
‫מאוחר. עלינו ללכת.‬
‫אני ממש עצובה שאנו עוזבים‬‫ אותה, אבא.‬
‫קדימה.‬
‫אקח אותך‬‫ איתי, אהובתי.‬
‫שלום?‬
‫יש כאן מישהו?‬
‫האלכוהול.‬ ‫-הצלת את חיי‬‫, מותק‬‫.‬
‫ה‬‫ם צמאים ויוצאים משליטה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-10,000.‬
‫את יכולה לעשות לי טובה?‬ ‫קחי את זה לחדרים הפרטיים למעלה.‬
‫תודה, יקירתי.‬
‫שנשתה עוד כוס שמפניה?‬
‫כמובן.‬
‫היי!‬
‫מה הם עשו‬‫ לך‬‫?‬
‫א‬‫לוהים…‬
‫בואי נסתלק מפה.‬
‫את יכולה ללכת?‬
‫אני אעזור לך. קדימה.‬
‫בואי.‬
‫יופי.‬
‫קדימה.‬
‫מי את, לעזאזל?‬
‫אף אחת.‬
‫אני עוזבת,‬
‫ואני לוקחת אותה איתי, אוקיי?‬
‫עזוב אותה!‬
‫חיה שכמוך!‬
‫לא, בבקשה.‬ ‫-מה עכשיו, ‬‫כלבה‬‫?‬
‫היי!‬
‫אנחנו צריכות ללכת.‬
‫קדימה.‬
‫בואי.‬
‫תסתכלי עליי. מה שמך?‬
‫סול.‬ ‫-סול, בואי נעוף מכאן.‬
‫רגע.‬
‫לעזאזל! השרשרת שלי.‬
‫חכי כאן, סול.‬
‫אל תזוזי, בסדר? אני כבר חוזרת.‬
‫סול?‬
‫למען ביטחונכם, העוצר מתחיל בעוד חמש דקות.‬
‫האזרחים מתבקשים ‬‫לחזור הביתה‬‫ ‬‫בצורה מסודרת.‬
‫מה קרה?‬
‫מה?‬
‫מותק, מה קרה?‬
‫הרגתי מישהו.‬
‫מה אמרת?‬
‫קצין צבא‬‫.‬
‫מה?‬ ‫-כן.‬
‫הוגו, כמה זמן עד מדריד?‬
‫משהו כמו שעתיים.‬
‫תפסיק להציק. תירגע.‬
‫ראית את הרובים שלהם?‬
‫זה גורם לי להרגיש לא בנוח.‬
‫תפסיק, או שתפחיד את מרתה. פשוט תפסיק!‬
‫מה שלומך?‬
‫היי‬‫,‬
‫שמעת את החדשות האחרונות?‬
‫הצוות שלי הרגע אמר לי‬
‫שחירבנתי במכנסיים.‬
‫זה היה נורא‬‫.‬
‫אסון גרעיני על הסט.‬
‫הרגליים שלי נרדמו‬‫…‬ ‫-אלכס, תפסיק.‬
‫כולכם תמותו‬
‫אם לא תכלאו אותי בחדר אטום‬‫…‬
‫מה קורה פה?‬
‫לא התכוונו להפריע לך.‬
‫זו הפעם הראשונה של‬‫ אחי‬‫ בבירה‬‫…‬ ‫-תהיה בשקט‬‫!‬
‫אתה ‬‫תיזהר.‬
‫יש לי עצירות ואני ‬‫ממש ‬‫כועס.‬
‫ערב טוב, נבארו.‬ ‫-רב-פקד.‬
‫החוצה!‬
‫מה אנחנו יודעים?‬ ‫-כולם, החוצה!‬
‫הרוצחת ברחה אחרי המאבק.‬
‫למנוח יש רקמת עור מתחת לציפורניו.‬
‫רב-פקד, ‬‫כנראה שהוא ‬‫השתמש ב‬‫כוח‬‫ כלפיה‬ ‫והיא דקרה אותו‬‫…‬
‫לא אכפת לי מהנסיבות.‬
‫אני רוצה לדעת מי עשתה זאת.‬
‫הנה המאדאם.‬
‫אל תיגע בי!‬
‫תקשיבי טוב.‬
‫רב-פקד מרידה‬‫ ‬‫היה ממקורביו‬‫ ‬‫המהימנים ביותר‬ ‫של הנשיא שלנו.‬
‫אסור בשום פנים ואופן שמישהו ידע שהוא מת…‬
‫בנסיבות האלה, את מבינה אותי?‬
‫כמובן, רב-פקד.‬ ‫אתה יכול לסמוך על הדיסקרטיות שלי.‬
‫הוא היה עם אחת הבנות שלך?‬
‫לא, הוא הביא אותה איתו.‬
‫רב-פקד מרידה מעדיף ‬‫בנות‬‫ חסרות הניסיון.‬
‫תסביר למה אתה כאן.‬ ‫-אני לא יודע כלום.‬
‫קדימה!‬ ‫-בבקשה.‬
‫את מכירה את כל האנשים האלה?‬
‫את כולם.‬
‫חוץ מהגברת הצעירה שרב-פקד מרידה הביא,‬
‫עוד מישהו נכנס הנה?‬
‫השליחה. לא שמתי לב אליה, מצטערת.‬
‫רב-פקד!‬
‫לא לזוז!‬
‫תראו מי נמצא כאן.‬
‫א‬‫בא שלך יהיה מאושר.‬
‫רב-פקד חימנ‬‫ס‬‫, הכוכב החדש של המשטרה.‬
‫באת לכייף או להשתין על המסיבה שלנו?‬
‫זונות, אלכוהול, סמים‬‫…‬
‫וגופה.‬
‫לזה אתה קורה מסיבה?‬
‫עלייך לעזוב, ג'וליה.‬
‫הם ימצאו אותך במוקדם או במאוחר.‬ ‫-‬‫מה זאת אומרת, לעזוב?‬
‫לאן אני‬‫ אמור‬‫ה ללכת, קרלוס?‬
‫למקום בטוח וחופשי.‬
‫יש יציאות מאורגנות לחציית המצר.‬
‫אני מכיר מישהו,‬ ‫חייל עמית שגם עזב את הצבא.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫את לא תלכי לבד.‬
‫גם אני אבוא.‬
‫ואימא שלי?‬
‫לא אוכל‬‫ להשאיר‬‫ אותה‬‫ לבד.‬
‫מה יקרה כשהם ימצאו את הנערה שעזרת לה?‬
‫אימא שלך תרצה שתחיי.‬
‫את‬‫ה‬‫ חושב‬‫ ‬‫שדודה השתנתה מאוד?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ת‬‫גלי בעצמך‬‫ בקרוב.‬
‫אנחנו נוסעים למדריד!‬
‫להיות עם סבתא.‬
‫זה מחסום משטרתי כדי להיכנס למדריד.‬
‫תצטרכו לרדת מהאוטובוס.‬
‫שמרו על המסמכים שלכם גלויים.‬
‫הישארו במקום מושבכם‬ ‫עד שהאוטובוס יגיע לעצירתו הסופית.‬
‫לשם.‬
‫קדימה, תתקדמו. מהר.‬
‫תעמדו בטור. מהרו.‬
‫מהר!‬ ‫-מרתה.‬
‫תישאר איתי.‬ ‫-קדימה.‬
‫לשם.‬
‫הכינו את המסמכים שלכם, בבקשה.‬
‫איש חולה!‬
‫שקט. רא‬‫יה‬‫ אפשר‬‫ית‬‫.‬
‫אתה צריך לבוא איתנו, אדוני.‬ ‫-לבוא? לאן?‬
‫היא אשתך? ‬‫גם את צריכה לבוא.‬
‫תן לו צמיד‬‫.‬ ‫-‬‫היא לא!‬
‫אי אפשר להיכנס אם אתה חולה‬
‫או ‬‫אם ‬‫בא‬‫ת‬‫ במגע עם מישהו חולה.‬
‫גם אם נדבקת, ‬‫אני רוצה שתיסעו ‬‫ למדריד.‬
‫ב‬‫סדר?‬
‫אתה מבטיח?‬
‫קדימה, תתקדמו.‬
‫הבא בתור.‬
‫מסמכים.‬
‫מטרת הנסיעה?‬
‫לטפל בחמותי. כדי לאחד את המשפחה.‬
‫אנחנו אחים.‬
‫מה עם אימא שלך?‬
‫טוב, אשתי…‬ ‫-תן לילדה לענות.‬
‫היא עובדת, אבל היא תבוא בקרוב.‬
‫חזרה לאוטובוס.‬
‫כשתגיעו, תתפקדו ותבקשו רישיון עבודה.‬
‫תודה.‬
‫מסמכים.‬
‫למען ביטחונכם,‬ ‫שאו את תעודת הזהות שלכם בכל עת.‬
‫תהיי מאוד זהירה, בבקשה.‬ ‫-אל תדאג.‬
‫אני אלך ישר לאימא שלי.‬
‫את רוצה שאאסוף אותך אחר כך?‬ ‫-לא, אני רוצה להישאר לישון.‬
‫איתה.‬
‫אל תספרי לה.‬
‫ע‬‫דיף שתדע כמה שפחות.‬
‫בסדר.‬
‫למען ביטחונכם‬‫, שמרו את‬‫…‬
‫מה את חושבת?‬
‫…‬‫תעודת ‬‫ה‬‫זהות גלויה…‬
‫וואו!‬
‫…‬‫רשויות האכיפה‬‫.‬
‫שנלך לראות?‬ ‫-כן!‬
‫תישארי עם הדוד שלך.‬
‫הבא בתור.‬
‫ככה משיגים מים?‬
‫זהו זה.‬ ‫-הבא בתור.‬
‫- מכולת -‬
‫זאת סבתא.‬ ‫-סבתא!‬
‫מרתה!‬
‫את כל כך יפה וכל כך גדולה, אהובה שלי…‬
‫הוגו.‬ ‫-אמיליה.‬
‫סבתא.‬
‫כן.‬
‫מותק?‬ ‫-תראי, ‬‫זה דוד אלכס.‬
‫אלכס?‬ ‫-את זוכרת אותי?‬
‫היית כל כך קטן בפעם האחרונה שהתראינו.‬
‫אתה גבר!‬
‫טוב…‬
‫אני ‬‫מקווה שיש לך מקום.‬
‫נסתדר‬‫, נכון?‬ ‫-אני לא רוצה ל‬‫הטריד‬‫.‬
‫זה יהיה קשה‬‫.‬ ‫-‬‫טוב, ‬‫אל תתחילו.‬
‫תקשיב, אלכס, השארתי שם קופסה.‬
‫החנות תישאר סגורה. נלך‬‫ הביתה‬‫.‬
‫לארוחת ערב‬‫!‬
‫בוא אחרינו.‬
‫אני שמחה שאנחנו יחד. לסבתא יש משהו בשבילך.‬
‫קשה למצוא ממתקים בימינו.‬
‫זה ממתק אמיתי.‬ ‫-תודה!‬
‫וואו! תראה, אבא, ממתק!‬
‫מה?‬
‫מרחמים על הבוסית שלכן?‬
‫זה עצוב, נכון?‬
‫כזו אישה יפה…‬
‫עד שנתפוס את הזונה הקטנה‬ ‫שהייתה עם הרב-פקד,‬
‫זה יהיה גורכם.‬
‫בלעתם את הלשון?‬
‫בסדר.‬
‫נראה מי הבא בתור.‬
‫שלום?‬
‫אימא?‬
‫אימא!‬
‫הוגו.‬
‫ג'וליה.‬
‫אני לא מאמינה שאתה פה.‬
‫והילדה?‬
‫מרתה.‬
‫את כל כך יפה וכל כך גדולה!‬
‫וואו, את נראית בדיוק כמו אימא.‬
‫בדיוק אותו הדבר!‬
‫אבא לא אמר ‬‫לך‬‫?‬
‫מה איתי? אני לא מקבל נשיקה? אני מקנא.‬
‫בוא הנה!‬
‫תשתה את זה. זה טעים.‬
‫נכון זה טעים? ‬‫היית רעב, נכון‬‫?‬
‫קרלוטה.‬
‫אחותי!‬
‫סול!‬
‫סול, מותק.‬
‫למה לקח לך כל כך הרבה זמן?‬
‫סבתא, בואי ניכנס פנימה.‬
‫…להפריע למאמצי המניעה שישמרו עלינו…‬
‫אתה בסדר, הוגו‬‫.‬
‫תודה.‬
‫…או עם ההכנה שתקבלו בבדיקה הרפואית שלכם.‬
‫בואו נבדוק את הילדה היפהפייה.‬ ‫-תורך.‬
‫מרתה.‬
‫א‬‫ת צריכה עזרה?‬
‫כן.‬ ‫-א‬‫ני יכולה‬‫?‬
‫נפתח את זה, וגם את זה. ‬
‫היי, ‬‫תראי.‬
‫תאומות.‬ ‫-אימא נתנה לי את זה,‬
‫כשהיא עשתה את זה.‬
‫כדי שתמיד נהיה ביחד.‬
‫היא אמרה לי לא לספר לאף אחד.‬
‫א‬‫ימא שלך תמיד הייתה חכמה מאוד.‬ ‫ונחמדה מאוד.‬
‫קיבלנו מבזק חדשות.‬
‫נשימה עמוקה.‬
‫מחלקת הביטחון‬
‫ה‬‫רגע הודיעה שרב-פקד אנטוניו מרידה מת‬
‫ב‬‫מתקפת טרור.‬ ‫-החוצה דרך האף.‬
‫אנו עדיין לא יודעים…‬
‫שוב.‬
‫יופי, מושלם.‬
‫את רוצה להחליף בגדים?‬ ‫-כן.‬
‫ו‬‫ללבוש פיג'מה‬‫?‬ ‫-אוקיי.‬
‫היא בחדר שלך.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אז איך היא נראית לך?‬
‫היא בסדר גמור.‬
‫אימה הצילה את חייה.‬
‫בתמורה לחייה שלה.‬
‫הכי חשוב עכשיו זה שאיש לא יגלה‬
‫ששרה ‬‫מת‬‫ה מהנגיף, או שיבודדו אתכם.‬
‫ברור.‬
‫מה אמרת כשהם שאלו?‬
‫שהגענו למדריד כי אתן צריכות אותנו כאן‬‫,‬ ‫בבית.‬
‫טוב.‬ ‫-כן.‬
‫אמיליה, את…‬
‫חושבת ש‬‫אם היינו חוזרים ‬‫קודם‬‫…‬
‫אולי…‬ ‫-לא, הוגו.‬
‫לא יכול‬‫תי‬‫ לעשות דבר, יקירי.‬
‫אין תרופה.‬
‫למען ביטחונכם…‬
‫עוצר.‬
‫…‬‫ה‬‫עוצר מתחיל עכשיו.‬
‫הישארו בבית. אנו מזכירים לכם…‬ ‫-מה ז"א עוצר?‬
‫אסור לאף אחד להיות ברחוב.‬
‫אין חשמל.‬
‫זהירות, זה חם.‬ ‫-מריח טוב.‬
‫בואו נאכל.‬
‫קדימה.‬ ‫-אני רעב.‬
‫זה מריח כל כך טוב, אמיליה!‬ ‫-זה נראה ‬‫טעים!‬
‫זה היה המאכל האהוב על אימך, מרתה.‬ ‫בשר ותפוחי אדמה.‬
‫טוב, ‬‫זה לא באמת בשר.‬
‫אבל פעם היה בשר.‬
‫מה עוד היה פעם?‬
‫לפני מה, מותק?‬
‫לא יודעת, לפניי.‬
‫היו הרבה דברים‬‫,‬‫ טובים ורעים.‬
‫נהר גדול חצה פעם את מדריד,‬ ‫היו לנו פארקים עצומים,‬
‫אבל היו גם הרבה מכוניות.‬
‫הרבה‬‫ זיהום אוויר.‬
‫ורעש.‬ ‫-‬‫ה‬‫צלחת‬‫ שלך‬‫.‬
‫לא, אתה קודם. ‬
‫היה רעש, מרתה.‬‫ ‬‫יותר מדי רעש, אפילו בלילה.‬
‫א‬‫ימא אמרה לי שהיו טלפונים‬ ‫ולכל אחד היה אחד משלו.‬
‫נכון.‬ ‫-זה נכון.‬
‫אמרת לי פעם שהיו הרבה ערוצי טלוויזיה.‬
‫למה כל זה נעלם?‬
‫טוב, מותק‬‫…‬
‫זה לא שמעולם לא דיברנו על זה.‬
‫טוב, מרתה‬‫ יודעת ש…‬
‫לפני ש‬‫היא נולדה‬‫, היה עימות עולמי גדול.‬
‫מלחמת עולם.‬
‫כן, מלחמת עולם.‬
‫אנשים רבים מתו במהלכה.‬
‫ו‬‫בגלל מקרי המוות האלה, הופיעו מחלות רבות,‬
‫ש‬‫אנו עדיין לא יודעים איך לרפא.‬
‫גם ‬‫כדור הארץ היה חולה מאוד.‬
‫בלי מים.‬
‫הייתה קרינה במדינות רבות.‬
‫אנשים פחדו ודרשו ממשל‬‫ות‬‫ חזק‬‫ות‬
‫ש‬‫י‬‫בטיח‬‫ו‬‫ את ביטחונם, את מבינה?‬
‫זה נורמלי, ‬‫לא‬‫?‬
‫טוב, כן.‬
‫הדבר הרע ‬‫הוא שה‬‫ממשלות‬‫ האלה‬
‫היו אלה ‬‫שהתחילו את המלחמה, יקירה.‬
‫בשם הבטיחות,‬
‫הן לקחו את הדבר הכי חשוב שהיה לאנשים.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫את יודעת, מותק?‬ ‫-מה?‬
‫חירות.‬
‫אבל אנחנו נשיב אותה.‬
‫נכון, אימא?‬
‫כן.‬
‫סבתא תמיד אומרת את זה.‬
‫אני יכולה לעזור, סבתא.‬
‫וגם ‬‫אני‬‫. בואו נרים כוסית לחירות.‬
‫לחיים!‬
‫בואו לא נשכח את אלה שאנחנו אוהבים‬ ‫ושכבר לא כאן.‬
‫וש‬‫תמיד נהיה יחד.‬
‫לחיים.‬
‫בואו נאכל לפני שיתקרר.‬
‫אמיליה, זה ממש‬‫ מדהים‬‫.‬
‫ממש‬‫.‬
‫למען ביטחונכם, ‬‫אין לעצור או להתאסף‬‫ ברחוב.‬
‫הכינו את המסמכים שלכם‬‫…‬ ‫-‬‫אוי, איזה תור‬‫. בוא‬‫ו‬‫.‬
‫א‬‫לך לשמור‬‫ מקום‬‫!‬ ‫-אוקיי.‬
‫מתי תספר לילדה שלך מה קרה ‬‫ב‬‫מדינה הזאת?‬
‫אספר לה באופן שלא יסבך אותה בצרות.‬
‫ואתה ‬‫תיזהר.‬ ‫-בסדר.‬
‫א‬‫ני יודע‬‫ ‬‫שהיא לא‬‫ הבת שלי‬‫, אבל‬‫…‬ ‫-שתוק!‬
‫אם היא הייתה הבת שלי,‬ ‫הייתי מספר לה, זה הכול.‬
‫הבא בתור.‬ ‫-טוב, בואי.‬
‫שלום. מה שלומך?‬ ‫-שלום.‬
‫א‬‫ל תדאגי, בסדר?‬
‫הבא בתור.‬
‫קחי את הזמן. חיכיתי לזה כל חיי.‬
‫למה?‬
‫לפגוש אחות מוכשרת,‬
‫שכל כך נחמדה,‬
‫כל כך חמודה…‬
‫חבל שהיא תדקור אותי,‬ ‫אבל החיים הם לא ‬‫ורדים ושושנ‬‫…‬
‫לא יזיק אם תרגיע את הזרוע.‬
‫תסתכל על‬‫ הבת שלך.‬
‫אני לא הבת שלו. הוא דוד שלי.‬
‫קוראים לו אלכס ואין לו חברה.‬
‫בדיוק, לא מבחירה. אני רומנטיקן.‬
‫אני כזה רומנטיקן שאני אבקש ממך‬
‫להתחתן איתי ו‬‫להיות אם ילדיי. מה ‬‫את אומרת‬‫?‬
‫ש‬‫סיימת. עכשיו תמשיך לריאיון.‬
‫וואו!‬
‫את פוגעת בי ואז נוטשת אותי.‬
‫את חושבת ששכנעתי אותה?‬
‫זה ילד?‬
‫מרתה מוחיקה, בת עשר.‬
‫- קמפיין התחסנות -‬
‫משפחת מוחיקה.‬
‫כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אנחנו בודקים רישומים רפואיים‬ ‫ועושים ראיונות בנפרד.‬
‫הילדה תלך איתה. אתם תבואו איתי.‬
‫אבא?‬ ‫-היא לא יכולה להישאר איתנו?‬
‫אל תדאג. זה לא ייקח זמן רב.‬
‫זה בסדר. לכי איתה.‬
‫בואו אחריי.‬ ‫-כן.‬
‫אתה הוגו מוחיקה?‬
‫כן.‬
‫ואשתך?‬
‫שרה פרס נובל.‬
‫אני יודעת לקרוא.‬
‫אני שואלת אותך‬‫ איפה אשתך.‬
‫באסטוריאס. היא תבוא בעוד כמה ימים.‬
‫למה ‬‫לא הגעתם יחד‬‫?‬
‫באתי עם הבת שלי.‬
‫היא ממש רצתה לראות את סבתא.‬ ‫את יודעת איך ילדים יכולים להיות.‬
‫לא, אני לא.‬
‫אשאל אותך שוב. למה שלושתכם לא ‬‫הגעתם‬‫ ביחד?‬
‫לשרה הייתה עבודה שנאלצה לסיים.‬
‫היא תגיע בעוד שבוע.‬
‫אז הילדה איתך לבד.‬
‫ועם סבתא שלה.‬
‫זה רק שבוע אחד, עד שאימא שלה תגיע.‬
‫ו… הגעת‬‫ ‬‫ל‬‫כאן ‬‫עם ‬‫הצעת עבודה‬‫, או…‬‫?‬
‫לא, רק הגענו.‬
‫הבא בתור.‬ ‫-תודה.‬
‫רק שנייה. איפה המסמכים של הבת שלי?‬
‫לא, סיימנו.‬
‫מה סיימנו?‬ ‫-זה הכול.‬
‫לא אעזוב בלי המסמכים של הבת שלי.‬
‫לעזאזל!‬
‫מרתה.‬ ‫-דוד אלכס!‬
‫לאן את הולכת, מותק? היי!‬
‫לאן את‬‫ לוקחת‬‫…‬‫?‬
‫הוגו, הם לקחו אותה.‬ ‫הם לוקחים אותה, לעזאזל!‬
‫מרתה!‬ ‫-אבא!‬
‫תחזיק את זה. מרתה!‬
‫אלכס.‬
‫איפה המדרגו‬‫ת‬‫?‬
‫מכאן.‬
‫מרתה!‬
‫מרתה! היי!‬ ‫-אבא!‬
‫שחררו את ‬‫בתי‬‫!‬
‫אבא!‬
‫אבא.‬
‫מרתה, מותק.‬
‫אבא.‬ ‫-מרתה, מותק.‬
‫עצור! עצור את הרכב!‬
‫אני אוהבת אותך, אבא.‬
‫מרתה!‬
‫לא!‬
‫חדשות מרגיעות ממשרד הבריאות.‬
‫הבת שלי!‬ ‫-‬‫רב-פקד אנריקה חימנז…‬
‫לא! הבת שלי!‬ ‫-עצור!‬‫ לאן זה?‬
‫היא ברכב.‬ ‫-‬‫רישיון מעבר.‬
‫אין לי. תן להיכנס.‬
‫תקשיב, אני לא יודע מה קרה. נפלה טעות.‬
‫לא.‬ ‫-תן לי להיכנס, בבקשה.‬
‫רגע!‬
‫אנחנו עוזבים.‬
‫בוא, הוגו, בוא נלך.‬ ‫-מרתה.‬
‫מרתה!‬ ‫-בוא נלך, או שהם יהרגו אותנו!‬
‫הם יהרגו אותנו, לעזאזל! בוא!‬
‫עזוב אותי!‬
‫מרתה.‬
‫למען ביטחונכם, שמרו על תעודת זהות גלויה‬
‫כדי להראות לרשויות האכיפה.‬
‫חרא!‬
‫אמיליה!‬
‫אמיליה, הם לקחו את מרתה.‬
‫תקשיבי, הם לקחו דגימת דם.‬
‫את חושבת…‬ ‫-סליחה?‬
‫את מי לקחו?‬ ‫-האחיינית שלי.‬
‫הבן ז…‬ ‫-אלכס, ‬‫זאת‬‫…‬
‫ז‬‫את‬‫ בגוניה, מנהלת הבלוק.‬
‫כאן לשירותך ובשירות הקהילה.‬
‫א‬‫תה בעלה של שרה, נכון?‬
‫כן.‬
‫את מי אמרת שלקחו‬‫, בן‬‫?‬
‫את הבת שלי, היא בת 10.‬
‫באנו להתפקד‬‫ ו…‬
‫פיצלו אותנו ולקחו אותה.‬ ‫-אני מבינה.‬
‫האם ההורים מועסקים?‬ ‫-לא.‬
‫לכן הם התפקדו.‬
‫טוב, ‬‫אז התעלומה נפתרה.‬
‫הם לקחו אותה למושבה עבור ילדי המובטלים.‬
‫הם י‬‫י‬‫תנו לנו תאריך יעד? התראה?‬
‫הם מחליטים מה הכי טוב לילד.‬
‫יש להם מומחים.‬
‫לא להיות עם הוריה זה הכי טוב?‬
‫תירגע.‬ ‫-אל תדאג, הוגו.‬
‫אני מצטער.‬
‫הבת שלך תהיה בטוחה וידאגו לה.‬
‫כמובן.‬
‫עד שתהיה לך ולאשתך עבודה.‬
‫חוץ מזה, הילדה ת‬‫י‬‫הנה.‬
‫כי מושבות הילדים הן כמו חופשה.‬
‫נכון שזה נהדר?‬
‫ו‬‫איפה המושבות הנחמדות האלה?‬
‫בכל רחבי המדינה.‬
‫למרבה הצער, ילדים רבים זקוקים להגנה.‬
‫אנחנו מרגישים טוב יותר עכשיו‬‫, בגוניה.‬
‫אלווה אותך החוצה.‬‫ ‬
‫טוב.‬
‫כפי שאת יודעת,‬
‫אם הם נשארים, אצטרך שיחתמו על הרשומות.‬
‫זה חשוב‬‫ מאוד‬‫.‬ ‫-כמובן.‬
‫ו‬‫גם שרה, כשהיא תגיע.‬ ‫-כן.‬
‫בכל אופן, כמו שאמרתי,‬
‫הכול תחת שליטה‬‫, אוקיי?‬
‫יום טוב.‬ ‫-כן.‬
‫ביי, אמיליה.‬ ‫-ביי, בגוניה. תודה.‬
‫בת זונה.‬
‫אם משהו יקרה למרתה…‬
‫אני ‬‫נשבע‬‫ שנמצא פתרון.‬‫ אני נשבע!‬
‫ויהי מה.‬
‫אני חייב למצוא עבודה.‬‫ לא משנה מה.‬
‫הוגו.‬
‫אני מכירה מישהו שיוכל לעזור לנו.‬
‫תודה.‬
‫סגור את הדלת מאחוריך, בבקשה.‬
‫ח‬‫כה.‬
‫אמיליה.‬
‫היי, לואיס.‬
‫מה שלומך?‬
‫ככה-ככה.‬
‫מבוגרת יותר.‬
‫כמוך.‬
‫כששמעתי את ‬‫ה‬‫קול‬‫ שלך‬‫ בטלפון,‬
‫לא האמנתי.‬
‫את‬‫ בסדר?‬
‫כן.‬
‫והבנות שלך?‬
‫בסדר.‬
‫אני צריכה לבקש ממך טובה, לואיס.‬
‫י‬‫ש לי נכדה.‬
‫היא ‬‫בדיוק הגיעה מאסטוריאס.‬
‫הבוקר, כשהם התפקדו,‬
‫הם לקחו אותה למושבה.‬
‫תוכל להחזיר אותה‬‫ בשבילי‬‫?‬
‫את מפריזה בערך הכוח שלי.‬
‫לשרים יש כוח.‬
‫האם האב עובד?‬
‫לא.‬ ‫-טוב…‬
‫הוא רק הגיע. הוא מהנדס.‬ ‫-‬‫בלי עבודה…‬
‫מהנדס.‬
‫אני יכול למצוא‬‫ לו‬‫ משהו, אבל זה ייקח זמן.‬
‫הוא יכול לעשות הכול. זה דחוף.‬
‫לואיס.‬ ‫-כל דבר?‬
‫אשתי צריכה מישהו בבית,‬‫ ‬‫אבל לא מהנדס.‬
‫כל דבר. ‬‫זו ‬‫עבודה.‬
‫תני לי להתקשר אליה.‬
‫תודה. אחכה בחוץ.‬
‫תגידי לו לבוא בשבע. הנה הכתובת.‬
‫הוא יהיה שם.‬ ‫-יהיה לו אישור מעבר בגדר.‬
‫אפשר להקפיץ אותך לאן שהוא?‬ ‫-‬‫לא, ‬‫זה בסדר.‬
‫תודה.‬
‫אמיליה.‬
‫אמרתי לאשתי ש‬‫היינו‬‫ חברים טובים.‬
‫זה מה שהיינו?‬
‫כן, היינו.‬
‫אבל ‬‫כבר לא.‬
‫למען בריאותכם, הכניסה אסורה בהחלט‬
‫לאלה שלא עברו ‬‫את הבדיקות הרפואיות שלהם‬
‫או שמראים תסמינים.‬
‫בנוגע למשרות פתוחות,‬
‫אמצעיהם ויכולותיהם של המועמדים יעברו הערכה‬
‫לכ-200 משרות.‬
‫בבקשה, תן לי להיכנס. אני צריך לעבוד.‬ ‫אתה לא מבין?‬
‫בבקשה, תן לי להיכנס.‬ ‫אביא את המסמכים שלי מחר.‬
‫לא אל תיקח אותי, בבקשה!‬ ‫-שתוק!‬
‫תודה.‬ ‫-אל תיקח אותי!‬
‫למען בריאותכם, הכניסה אסורה בהחלט‬
‫לכל מי שחולה,‬ ‫אין לו מסמכים או שלבוש ‬‫באופן בלתי הולם‬‫.‬
‫למען בריאותכם, הכניסה אסורה בהחלט‬
‫לאלה שלא עברו ‬‫את הבדיקות הרפואיות שלהם‬
‫או שמראים תסמינים.‬
‫שלום.‬
‫מי אתה? למה אתה כאן?‬
‫יש לי ריאיון עבודה.‬
‫אז תשתמש בכניסת השירות.‬‫ שם.‬
‫כניסת שירות?‬ ‫-כן.‬
‫בוא איתי.‬
‫אם יראו אותך כאן, ‬‫תשכח מהרי‬‫איון.‬
‫בוא.‬
‫דרך אגב‬‫, אני מנואלה.‬
‫נעים להכיר. הוגו.‬
‫תראה לי את ידייך.‬
‫שטפתי אותן.‬ ‫-שטוף אותן שוב.‬
‫ו‬‫תקרצף אותן היטב.‬
‫הכיור שם.‬
‫אודיע לגברת שאתה כאן.‬ ‫-תודה.‬
‫אל תיתני לו לגעת בכלום.‬
‫כן.‬
‫הסבון שם.‬ ‫-תודה.‬
‫על לא דבר.‬ ‫-שלום, רוזה.‬
‫אחר צוהריים טובים.‬
‫מהממת.‬ ‫-איוון…‬
‫אנה, כוס יין.‬
‫מי אתה?‬ ‫-אני כאן לר‬‫י‬‫איון.‬
‫אם יש לך מזל, לא יעסיקו אותך.‬
‫הבית הזה יותר‬‫ יפה‬‫ מבחוץ.‬
‫רוצה את השומן?‬
‫אני לא אוכל את זה.‬
‫לא, תודה.‬
‫אדון איוון, אני א‬‫כין לך חטיף מייד‬‫.‬
‫תודה, רוזה.‬ ‫-אתה, בוא איתי.‬
‫כן.‬
‫בהצלחה.‬
‫היא אלוהית.‬
‫את באמת רוצה שאני אלבש את זה?‬ ‫-את תיראי כל כך יפה.‬
‫תמדדי.‬ ‫-אימא, אני אראה כמו בובה.‬
‫כמו ‬‫גוזל‬‫ צהוב.‬ ‫-לא, את תיראי יפה, ‬‫ת‬‫סמכי עליי.‬
‫רוזה, ‬‫מה את חושבת? ‬‫ל‬‫ארוחת הערב.‬ ‫-זה יפהפה, דניאלה,‬
‫כמו כל מה ש‬‫אימא שלך‬‫ קונה.‬
‫טוב, ‬‫א‬‫לבש‬‫ אותה.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫את תמיד מנסה להלביש אותי.‬ ‫זה לא הסגנון שלי.‬
‫זה לא קשור לסגנון. זה קשור למראה.‬
‫חוץ מזה, התדמית שלנו היא מי שאנחנו.‬
‫בסדר.‬
‫נעים להכיר.‬
‫כנ"ל.‬
‫הוגו מוחיקה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫תיכנס, בבקשה.‬
‫בעלי שיבח אותך.‬
‫אין לי הרבה לספר לך. עליי להזדרז.‬ ‫אנשים מחכים לי.‬
‫מהנדס?‬
‫כן.‬
‫מאיזה סוג?‬ ‫-הנדסת חקלאות.‬
‫זמנים קשים לאדמה.‬
‫כן, קשים מאוד.‬
‫עליי להזהיר אותך,‬ ‫אנו זקוקים לאנשים נבונים כאן.‬
‫אך ‬‫מעל לכול, חרוצים.‬
‫אלה עבודות בית: נ‬‫י‬‫קיון, שירות,‬
‫לקבל הוראות מרוזה, שעות ארוכות.‬
‫אין בעיה, לזה ציפיתי.‬
‫אז מעולה.‬
‫יש לנו אורחים לארוחת ערב מחר.‬
‫אנחנו זקוקים למישהו בדחיפות.‬
‫אני מבטיחה לך שנחתום על חוזה,‬
‫כך שמסמכיך יוסדרו. הכול חוקי.‬
‫מושלם.‬
‫תגיע מחר אחר הצוהריים. רוזה תסביר לך הכול.‬
‫האם אשתך רזה, כמוך?‬
‫בשביל המדים שלה.‬
‫אשתי?‬
‫לא ידעת? אנו זקוקים לזוג.‬
‫כן, אבל אשתי הוצבה בבית אחר.‬
‫אני מצטערת לשמוע.‬
‫זה תנאי הכרחי.‬
‫תמשיכי לחפש, רוזה.‬ ‫-לא!‬
‫אשתי תוכל לשנות את תוכניותיה. זו לא בעיה.‬
‫טוב, אז נתראה מחר.‬
‫אני בבית.‬
‫מה? הבאת אותם‬‫ או לא‬‫?‬
‫מיגל אוריב.‬
‫נעים מאוד, מיגל.‬ ‫-כנ"ל, מריה חוזה גומס.‬
‫מריה חוזה?‬
‫או שאקרא לך גברת אוריב?‬
‫תקרא לי ככה‬‫,‬
‫ואלה יהיו הנישואים הקצרים ביותר‬ ‫בהיסטוריה של הנישואים.‬
‫זה ברור?‬
‫כ‬‫מה מעט את אוהבת אותי.‬
‫כמה מעט‬‫…‬ ‫-שתוק.‬
‫קרלוס‬‫…‬
‫אתה בטוח שאתה רוצה לעשות זאת?‬
‫לא תתחרט על זה?‬
‫אני דואגת לאימא שלך‬‫.‬
‫תשכחי מזה. אני אטפל בזה.‬
‫קודם כל, ‬‫עלינו ‬‫לעזוב.‬
‫לעולם לא אתן לך לעזוב לבד.‬
‫לעולם לא.‬
‫תצטרכי ל‬‫בעוט אותי‬‫ כדי להיפטר ממני.‬
‫עשינו עסק?‬
‫עברו 20 שנה מסיום מלחמת העולם השלישית.‬
‫ל‬‫ספרד‬‫,‬‫ ‬‫ש‬‫הייתה בצד המנצח‬‫,‬
‫יש סיבות רבות‬‫ לחגוג.‬
‫מ‬‫עטים האמינו שהמדינה הזו,‬ ‫בסיומה של המלחמה,‬
‫ת‬‫גדל ותגיע לרמת הרווחה‬
‫שממנה אנו נהנים שני עשורים לאחר מכן.‬
‫מרתה…‬
‫אלה המדים שלכם.‬
‫עליכם ללבוש אותם בכל עת.‬
‫הם יכובסו פעם בשבוע, אז נסו שלא להתלכלך.‬
‫תהיו מאוד זהירים איתם, בבקשה.‬
‫את חייבת לתת לי את זה‬
‫כי ‬‫חפצים אישיים אסורים כאן.‬
‫זה כולל חיות פרווה, בובות,‬ ‫שרשראות ותמונות.‬
‫אלה החוקים.‬
‫ואנחנו חייבים לציית לחוקים, נכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר גמור.‬
‫תני לי את זה.‬
‫קדימה.‬
‫יופי.‬
‫ילדים, תעמדו עכשיו.‬
‫המנהלת שלנו מגיעה. הניחו את המדים.‬
‫תעמדו ישר.‬‫ יופי.‬
‫בואו נגיד‬‫:‬‫ "ערב טוב, ‬‫גבירתי ‬‫המנהלת!"‬
‫ערב טוב,‬‫ גבירתי‬‫ המנהלת!‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫אז אתם החדשים.‬
‫כל כך חמודים.‬
‫אתם נראים‬‫ כל כך‬‫ נבונים.‬
‫אתם כאן כי אתם‬‫ מאוד‬‫…‬
‫מיוחדים‬‫.‬‫ ידעתם את זה‬‫, נכון‬‫?‬
‫לא? כן, את‬‫ם כן‬‫.‬
‫מאוד מיוחדים.‬
‫כולכם.‬
‫לכן ‬‫אני מצפה להרבה מכם.‬
‫למה אנו לא מקבלים תוצאות‬‫?‬
‫כי אתה פחדן‬
‫ולא ‬‫העלית את המינון‬‫ כמו שאמרתי‬‫.‬ ‫-‬‫אבל‬‫…‬
‫תקשיב לי טוב, תומאס.‬
‫הילדים המיוחדים האלה הם תקוותנו ה‬‫אחרונה‬‫.‬
‫או ש‬‫תיקח‬‫ איתם‬‫ סיכון‬‫, או שתפוטר מהמחקר.‬
‫אני אפטר אותך ותהיה בחוץ.‬
‫מחוץ‬‫ ‬‫ל‬‫כול.‬‫ זהו.‬ ‫-עלמה‬‫,‬
‫הם כל כך קטנים‬‫.‬
‫אני חושש שלא יעמדו בזה.‬
‫הילדים האלה היו ברחובות, ננטשו.‬
‫אם הם לא יעמדו ב‬‫מינון‬‫,‬
‫יש עבורם מקום יותר טוב.‬
‫אני לא מבין. מקום טוב יותר?‬
‫גן עדן‬‫, תומאס.‬
‫הם כבר בגיהינום.‬
‫קדימה.‬
‫זהו זה.‬
‫בואי‬‫!‬
‫מכאן, כמעט הגענו.‬
‫בואו.‬
‫…שמונה, תשע, עשר.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע,‬ ‫שמונה, תשע, עשר.‬
‫חברים חדשים‬‫ הגיעו!‬ ‫בואו נגיד ‬‫"‬‫שלום‬‫" לחברינו החדשים!‬
‫תגידו שלום לחבריכם החדשים. טוב מאוד.‬
‫תראי, מרתה. זאת המיטה שלך.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫מה שמך?‬
‫מרתה. ואתה?‬ ‫-פליפה.‬
‫כמה זמן אתה כאן?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ילדים‬‫!‬
‫הגיע הזמן לישון, אבל קודם‬‫,‬‫ מה נשיר?‬
‫את ההמנון!‬ ‫-‬‫נכון‬‫!‬
‫תעמדו לפני המיטה שלכם.‬ ‫-תעמדי כאן.‬
‫לפני המיטה שלך.‬
‫את, לפני שלך.‬
‫הלילה‬‫,‬‫ לוקאס יתחיל את ההמנון.‬
‫ה‬‫וא זמר מצוין.‬
‫אחת…‬
‫שתיים, שלוש.‬
‫"עוד נשמע שוב את השם‬
‫של מולדתנו במלוא תפארתה‬
‫כי ההיסטוריה שעיצבה אותנו‬
‫מציעה לנו כעת מקום תחת השמש‬
‫השמיים נפתחים כעת כדי לקבל את פנינו‬
‫עם יותר תהילה, צדק ו‬‫נחישות‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם‬
‫נצעד היום מאוחדים כעם‬
‫יחד‬‫ ‬‫נבנה את האומה‬
‫אם ניתקל במצוקה בדרכינו‬
‫שני פסים של דמנו האדום ילוו את צהוב החמה‬
‫עוד נשמע שוב את השם‬
‫של מולדתנו במלוא תפארתה‬
‫כי ההיסטוריה שעיצבה אותנו‬
‫מציעה לנו כעת מקום תחת השמש‬
‫השמיים נפתחים כעת כדי לקבל את פנינו‬
‫עם יותר תהילה, צדק ו‬‫נחישות‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם‬
‫נצעד היום מאוחדים כעם‬
‫יחד נבנה את האומה‬
‫אם ניתקל במצוקה בדרכינו‬
‫שני פסים של דמנו האדום ילוו את צהוב החמה"‬
‫המלאכים שלי.‬
‫הם לקחו את מרתה אתמול.‬
‫אנחנו בצרות ‬‫רציניות ו‬‫עלינו לעזוב.‬
‫יותר רציניות ‬‫מהחיים שלה?‬ ‫-לעזאזל, הוגו!‬
‫הילדה הזו היא כל חיינו.‬
‫את מבינה‬‫?‬
‫למשטרה ולצבא יש יותר כוח מאי פעם.‬
‫אבל כשהם ירגישו נועזים‬‫,‬ ‫מי יגן עלינו מפניהם?‬
‫הם עצרו אותה‬‫.‬ ‫-מה? לעזאזל!‬
‫את הבאה בתור.‬
‫מי הייתה איתך באותו הלילה?‬
‫- מבוקשת -‬
‫אעבור את ‬‫הגדר הארורה הזו‬
‫ואקבל את העבודה הזאת.‬
‫מאיפה הם מקבלים כל כך הרבה מים?‬ ‫-מהים.‬
‫למזדיינים האלה אין את אותן הבעיות שיש לנו.‬
‫לא אשכח את מה שעשית.‬
‫רוצו!‬
‫זכרו: העתיד שייך לנו.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬