Močvara nije bara.
Močvara je mesto svetlosti
gde trava raste u vodi
a voda se uliva u nebo.
TAMO GDE RAKOVI PEVAJU
Preveo: Bambula
Onda unutar močvare, tu i tamo...
prava baruština.
BARKLI KOV, SEVERNA KAROLINA
30. OKTOBAR, 1969.
Močvara zna sve o smrti...
i ne određuje je nužno kao tragediju.
A svakako ne kao greh.
Mislio sam da će Čejs Endruz imati više razuma.
Najbolji kvoterbek koji je ovaj grad imao.
Momci, jesu li ovo vaši otisci ovde? -Da, gospodine.
Gde su njegovi otisci?
Nekoj deci padaju lude ideje na pamet,
piju i misle da su nepobedivi.
Čejs Endruz nije bio dete.
Vidi ovo.
Sam je podigao rešetku?
Možda je nesrećni slučaj, u svakom slučaju.
Vreme smrti, između ponoći i 2 sata posle ponoći.
Uzrok smrti, udarac o tlo usled pada od 19 m.
Pošto ste našli krv i kosu na potpornoj gredi,
rekao bih da je to uzrok primarne povrede.
Laički rečeno, udario je potiljkom dok je padao prema dole.
Da bi udario potiljkom u gredu,
trebalo bi da je pao unatraške, zar ne?
Rekao bih da je tako. -Možda je gurnut.
Nema otisaka na ogradi, rešetkama, ništa.
Nema otisaka? Ni Čejsovih?
Nema otisaka, nema tragova.
Našli smo crvena vlakna na jakni.
Upravo sam dobio laboratorijski izveštaj iz Atlante.
Ne potiču od njegove odeće.
Piše da je vuna. To bi mogao da bude džemper, šal.
Može biti bilo šta. I moramo da nađemo to.
Prelepa žena, dobra porodica.
Ne znam ko bi želeo da ubije Čejsa.
Daj, bre. Znaš kakav je Čejs bio.
Jurio je žene, bio je kao bik u teranju.
Ne govori ružno o mrtvima, Frenk. -Samo kažem
da znam nekoliko momaka koji bi uradili to. -G. Milton. -Ćao, Sendi.
Kao i obično? Bransvik gulaš? -Kako ti pogodiš.
Šta ti misliš o slučaju Čejsa Endruza, Tome?
Ja sam penzioner. To me se više ne tiče. -I to što kažeš.
Možda je to ona žena iz močvare.
Dovoljno je luda za u ludnicu.
Kladim se da bi ona uradila ovako nešto.
Brat mi je stalno govorio da je Devojka iz močvare čovekoliki majmun.
Siroti Čejs Endruz je petljao nešto u toj močvari.
Čejs Endruz i Devojka iz močvare?
Sam je tražio đavola.
Šta ti misliš da se desilo, Frenk?
Misliš li da je Devojka iz močvare ubila Čejsa?
Ne znam. Istina će izaći na videlo.
Pogledaj sve ovo perje i šta sve ne.
Ona je naučnica ili veštica?
Gđice Klark?
Šerifsko odeljenje. -Šerife.
Pogledajte. -Mogli bismo da izvadimo nalog.
Vidljivo. Mogući uzrok, šerife.
Kladim se da vrata nisu ni zaključana.
Eno je. -Ovde šerifsko odeljenje.
Ugasi motor.
Idi pravo. Prati je!
Kriva si! Ti si ubila Čejsa Endruza!
Platićeš za ovo, Devojko iz močvare! -Truni u zatvoru!
Sandej Džastis. Kuda si otišla, maco?
Molim te ostani. -Dođi, maco.
Gđice Klark.
Ja sam Tom Milton. Ja sam advokat. Mogu li da uđem?
Hvala, g. Frejzer. Verovatno znate
da vas drže zbog ubistva Čejsa Endruza.
A ja se nudim da vas branim.
Znam da nikad pre niste bili u nevolji,
pa mogu objasniti u sudnici i na suđenju
ko je ko i šta nije.
Imate li nekog od porodice da želite da bude uz vas?
Gđice Klark, ne znam kako da sročim ovo, ali...
Ja vas znam kao Ketrin Danijel Klark,
ali ovde u Barkli Kovu ne zovu vas tako.
Zovu vas Devojka iz močvare. A kad izađete na sud,
sudiće vam porota sastavljena od vaših sugrađana
iz Barkli Kova, koji vas jedino znaju kao takvu.
Sudiće vam bilo da vas znaju ili ne.
Ali ja vam ne mogu pomoći ukoliko vas ne upoznam.
Bar malo.
Dobro, onda.
Vratiću se malo kasnije kad razmislite.
I doneo sam vam ovo za u međuvremenu.
G. Frejzer.
Ljudi zaborave na stvorenja koja žive u ljušturama.
Imala sam porodicu nekada.
Zvali su me Kaja.
1953.
Kaja! Ne udaljavaj se previše.
Hajde, hajde!
Ovo malo prase je otišlo na pijacu. Ne mrdaj se.
Ovo malo prase je ostalo kod kuće. Ovo malo prase je jelo goveđe pečenje.
Ovo malo prase nije ništa jelo. A ovo malo prase
je piškilo sve do kuće.
Ti si moja posebna devojčica.
Ćao, Džodi!
Ćao, Tejt! -Hoćeš na pecanje?
Nemadem mnogo vremena. -"Nemadem" ne postoji kao reč.
Koliko puta da vam kažem da se ne glupirate u mom čamcu?
Ulazi u kuću! Jesi li glupa?!
Dođi ovamo! Sad si preterala. Moraš se naučiti poštovanju. Čuješ li me?
Prestani! Povređuješ je! -Ostavi mog tatu na miru!
Vratiš li se na moju zemlju, upucaću te! Čuješ li me?!
Smiri se. -Začepi!
Začepi!
Ostavi me na miru! -Pokazaću ti ja! -Molim te prestani!
Mama!
Mama?
Mama se nikad nije vratila.
I svi ostali su ubrzo otišli na isti način.
Marf je prvi otišao.
Nekoliko meseci kasnije, Mendi i Misi.
Onda, na kraju, Džodi. -Kaja.
Kaja, slušaj. Moram da idem, Kaja.
Ne mogu više da živim ovde.
Kaja, pazi se. Ako si u nevolji,
beži i sakrij se duboko u močvaru tamo gde rakovi pevaju.
Kao što mama uvek kaže.
Beži!
Džodi! -Učila sam iz tuđih grešaka
kako da živim s njim.
Samo se sklanjaj s puta.
Ne dozvoli da te vidi. Sama se snalazi.
Bila sam u močvari mnogo puta s Džodijem,
ali nikad sama.
Nisam znala u kom smeru je dom.
Proklet da si što si me ostavio ovde, Džodi!
Proklet da si.
Jesi li dobro?
Ti si sestra Džodija Klarka. -Nekada. Otišao je.
Znaš li put do kuće? -Da.
U redu je. I ja se stalno gubim.
Ja sam Tejt, u slučaju da me opet vidiš. -Tejt.
Imalo je nešto u tom dečaku
što mi je olakšavalo stezanje u grudima.
Po prvi put otkako su mama i Džodi otišli,
osetila sam još nešto osim patnje.
Osetila sam se hrabrom.
Gladna sam.
Dobro jutro, g. Klark. Kako ste? -Džampin,
još mrdam.
Ovo je moja ćerka, gđica Kaja Klark.
Drago mi je što sam vas upoznao, gđice Kaja.
Ne uzimaj joj za zlo. Rekao sam joj da se drži podalje od svih.
Opasan je svet, zar ne? -Jeste. Ali pecanje je dobro.
Mogu li dobiti kesu griza? I malo Džim Bima?
Možeš li da ga napuniš? -U redu.
Mejbl.
Čekaj za kusur, čuješ li?
Pomažeš tati dok je mama odsutna?
Nisam je videla neko vreme. -Radi nešto kod kuće.
S grizom se ne može mnogo postići.
U redu. Da vidimo. Tvoj tata je ostavio 2 dolara ovde.
A račun je 1 i po dolar.
Koliko preostaje za gorivo?
Ne brini za to. Imam drugo pitanje za tebe.
Ideš li u školu, dušo?
Znaš li da objavljuju školski jelovnik u novinama?
Danas je...
Salsberi odrezak. Mogla bi da dobijaš fin, topli obrok, da stičeš prijatelje.
Mnoga deca idu u školu bez cipela. Ali trebaće ti suknja.
Pitaj mamu za jednu. Izvoli.
A kusur je 50 centi.
Momci! Čejs Endruz, šta imaš reći u svoju odbranu?
Izvinite, gđice Pensi. Nismo vas videli jer nam se ona devojčica isprečila.
Zdravo.
Mislim da si skrenula u pogrešnom smeru, mlada damo.
Zar škola nije tamo? -Tako prljava. -Odvratna.
Imaš ista prava da budeš tamo.
Idi sada. Sve je u redu.
Gđice Ketrin Danijel Klark, da li već čitaš i pišeš?
Umeš li izgovoriti "pas" slovo po slovo, dušo?
S-A-P.
Svima može dobro doći malo vežbanja, zar ne?
Možeš da sedneš, gđice Ketrin Danijel Klark.
Gde si bila, kokoško iz močvare? -Gde ti je šešir, pacovu iz močvare?
Dečaci i devojčice, smirite se. Samo sat do ručka.
Molim vas, obratite pažnju na našu lekciju.
Ko mi može reći reč koja ima dugi samoglasnik?
Ona verovatno živi u blatu. -Neko ima vaške.
Taj smrad u prostoriji.
Izvinite.
To je jedini dan koji sam provela u školi.
Smatrala sam da mi je bolje da učim u divljini.
Ćao, Tejt!
Moraš biti oprezna ovde. Čuješ li me?
Ne smeš nikome da veruješ. Pazi se.
Velika rogata sova, verovatno.
Neko vreme tata je bio dobar prema meni.
Mislio sam da bi ovo mogla iskoristiti za svoje perje, ptičja gnezda.
Za ono što sakupljaš.
Hvala. -Da.
To je bio moj stari vojni... -Pošta!
To je moj vojni ranac.
Od mame je! Ovo je mamin rukopis!
Mama je živa! -Daj mi to.
Kad se vraća kući? -Stani. -Šta piše?
Ne! -Tišina.
Tata! Tata, stani! Prestani!
-Tišina!
Mama.
Slušaj me. Ona se nemade nikad neće vratiti.
Čuješ li me?
To nije istina.
"Nemade" ne postoji kao reč!
Prokleta kučko!
Beskorisno. -Tata je spalio sve što podseća na mamu.
Makni svoje sranje iz moje kuće.
A onda jednog dana...
Njega više nije bilo.
To nije bio bol kao kad je mama otišla.
Ali osećanje potpune samoće bilo je toliko veliko da je odjekivalo.
I tu je bio mali problem sa preživljavanjem.
Nisam znala kako da živim bez griza.
Zdravo, gđice Kaja.
Želite nešto? -G. Džampin,
čujem da otkupljujete dagnje. Imam nešto ovde.
Sveže? -Izvadila sam ih pre zore. Malopre.
Tata te je poslao s ovim?
Znaš šta, daću ti 50 centi za jednu vreću
i pun rezervoar goriva za drugu.
Koliko vreća vam treba nedeljno? -Sklapamo li to posao?
Kupujem oko 20 kg svaka dva-tri dana.
Pazi, i ostali ih donose.
Stoga ako ih doneseš, a ja već imam nešto, ti otpadaš.
Ko prvi devojci, njegova devojka. Nema drugog načina.
U redu je. Hvala.
Mogu li...
Da.
Odrastaš brzo.
Zašto ne svratiš sledeće nedelje, izmeriću ti stopala.
Imam neke cipele u crkvenoj kutiji za donacije koje skupljaju prašinu.
Mnogo hvala, gospođo. -Nema na čemu.
Siroto dete. Nema više mamu,
a sada nema ni tatu. Šta je?
Treba da se pazimo, petljamo se u tuđa posla.
U Bibliji ne piše "Pazite se."
A kralj će im odgovoriti i reći: "Zaista vam kažem,
ukoliko ste učinili makar jednom
ono što mu je trebalo od ove moje najmanje braće,
meni ste učinili." -Dobro, Mejbl.
Ne piše "pazite se."
Da vidimo.
Jedan, dva, tri. To je sve.
To je od gđe Mejbl.
Ketrin Danijel Klark, iz okruga Barkli, Severna Karolina,
optužena je za prvostepeno ubistvo
Čejsa Lorensa Endruza, iz Barkli Kova.
U takvim slučajevima, Država može da traži smrtnu kaznu.
Tužilac je najavio da će to uraditi
ako se optužena proglasi krivom. -Kriva! Svi znamo da je kriva.
Kriva je. -Sad ćemo započeti odabir porote.
Hoće li naši potencijalni porotnici iz prva dva reda...
Postoji opcija. Zove se nagodba.
To znači da si spremna da kažeš
da si otišla na toranj te noći i da si se srela s Čejsom Endruzom tamo
i da ste se posvađali, i da u užasnom nesrećnom slučaju
on je zakoračio unazad i propao kroz rešetku.
Ti bi dobila 10 godina, ali izašla bi za 6. -Ne.
Ako izgubimo, izgubićemo strašno. Doživotna robija, ili ono drugo.
G. Milton, neću ništa da kažem što navodi na krivicu.
Neću da idem u zatvor. -Molim te zovi me Tom.
I obećaj mi da ćeš razmisliti o ovome.
Moram da izađem odavde.
Ovako ili onako.
Između ponoći i 2 sata posle ponoći, 30. oktobra,
optužena je namamila Čejsa Endruza na toranj
i gurnula ga u smrt.
Onda je zametnula tragove i otiske.
Čućete da je imala vremena,
motivaciju, ali najvažnije,
ima slabost karaktera da ubije Čejsa Endruza.
Ostani smirena
Dame i gospodo, Država će vam nabacati
mnogo reči o gđici Ketrin Danijel Klark.
Ali tražim od vas
da pogledate dokaze koje će Država ponuditi
da potvrde te reči. Otkrićete da nema nijednog.
Štaviše, čućete da postoji velika šansa
da niko nije ubio Čejsa Endruza
i da se optužena, gđica Klark, našla ovde
jer je lakše da okrivite tuđinca
nego da se oslanjate na činjenice. Iako je ona rođena
i odrasla na manje od 8 km od ove sudnice
gđica Klark je tuđinac.
SVEĆICA
Ćao. To sam ja, Tejt.
Mali labud.
Otkud poznaješ ptice? -Moja mama je volela ptice.
Ne umem da pročitam tvoju poruku.
Samo sam napisao da sam te video
par puta kad sam pecao,
i to me je navelo na razmišljanje da bi ti dobro došlo malo semena
i svećica. Imao sam višak.
Mislio sam da te poštedim puta do grada.
I mislio sam da će ti se svideti perje.
Dobro, onda.
Bolje da pođem, dakle...
Mogao bih te naučiti da čitaš.
Mislio sam da možeš naučiti i da pišeš istovremeno. -Da.
Dobro. Počinjemo sa A.
Samo napred i nacrtaj taj oblik tamo.
Nemoj da mi kažeš. -Ulaziš u štos.
Ne pomaži mi. -Naravno. Imam ja ceo dan.
"Neki mogu da žive
bez divljih stvari, zarez,
a neki ne mogu."
Svaka čast, Kaja.
I nikad više neće doći vreme kad nećeš umeti da čitaš.
Nisam znala da reči mogu da sadrže toliko mnogo.
Ne sadrže sve reči toliko mnogo.
Mogli bismo da čitamo u mojoj kući ponekad.
Prošli smo celu biblioteku.
Triput nedeljno, od leta do jeseni.
Čitali smo kako se biljke i životinje menjaju tokom vremena
da se prilagode promenljivoj zemlji.
Kako ptice uglavnom pevaju u zoru
jer hladni, vlažni vazduh izjutra
nosi njihove pesme i značenja mnogo dalje.
Kako se neke ćelije dele
i formiraju pluća i srca
dok ostale ostaju nediferencirane kao matične ćelije
u slučaju da zatrebaju kasnije.
Unutar svih reči u biologiji
tražila sam objašnjenje
zašto bi majka napustila svoje potomstvo.
BIBLIJA
"G. Džekson Henri Klark
oženio je gđicu Džulijen Mariju Džeks, 12. juna, 1933."
To znači da su mi to roditelji.
"Gospodin Džeremi Endru Klark, 2. januar." To je Džodi.
"Gospodin Napijer Marfi Klark, gđica Meri Helen Klark,
gđica Ketrin Danijel Klark."
Nedostaju mi.
Zaboravila sam koliko
osećam da nisu ovde.
Ali...
Osećam da nisu ovde sada.
Ponekad se osećam tako nevidljivo...
Da se pitam da li sam uopšte ovde.
Jesi.
Izvini što kasnim. -Hajde. Pomozi mi.
Sine, znaš da ne slušam naklapanja.
Ali kruže glasine
da imaš nešto s onom Devojkom iz močvare.
Znaš da meni možeš reći sve.
Da li ti je ona devojka? -Ona mi je prijateljica.
Nosim joj knjige jer su ljudi veoma loši prema njoj,
pa ne može da ide u školu. Nema porodicu.
Daj, bre. Nema potrebe da se ljutiš.
Dužan sam da kažem sve stvari o kojima ne volimo da pričamo,
i da ne mogu da ti pružim mnoge stvari
koje ostali očevi mogu pružiti svojim sinovima. Stoga te molim.
Pazi se. Sve ono za šta si naporno radio,
tvoji snovi da odeš u Čepel Hil... Život se može promeniti u trenutku.
Razumeš to? -Da.
Sad pojačaj muziku, važi? Hajde.
To je Pučini, u slučaju da se pitaš.
Mlada devojka da tako živi sama,
deluje nemoralno, zar ne mislite tako? -Ne, gospodine. Ne mislim. To jest...
Bar ne dovoljno. Pitajte moju ženu.
Postoje fini grupni domovi
koji bi pomogli mladoj ženi da je drže podalje od nevolja.
Kažu da dolazi ovde povremeno.
Viđam je povremeno.
Nije sama. S njom je njen otac.
Nisam video nikog kod kuće kad sam svraćao.
Kad ona obično dolazi?
Nikad ne znam kad će doploviti ovde.
Nek me pozove sledeći put kad dođe.
Nemaš razloga da me lažeš, momče?
Nikakvog razloga, gospodine.
Moramo da se sastajemo negde drugde.
Ćao, Kaja. I meni je drago što te vidim. -Socijalna služba me opet traži.
Odvešće me, smestiće me u neki grupni dom.
Uljudno je da pozdraviš ljude kad ih vidiš.
Grupni dom možda nije nešto najgore.
Šta je? Ne, ne. Neko bi ti spremao kuvana jela.
Pravi krevet. -Imam pravi krevet. Ostalom, nikad ne bih napustila močvaru
da odem da živim s gomilom stranaca. -"Uostalom, nije "ostalom."
I ne možeš da živiš u močvari zauvek. -Gledaj me.
Dobro.
Tejt.
Ja...
Hvala što si me naučio da čitam i na svim stvarima koje si mi dao.
Ali zašto to radiš? Zar nemaš devojku?
Ponekad imam. -Ponekad?
Hoću reći, imao sam jednu.
Ali ne sada. Nemam, pa...
U redu. -Ja...
Videla sam te na tatinom brodiću pre neki dan.
Tvoj tata deluje stvarno fino. -Da, jeste.
Nikad ne pričaš o mami.
Kakva je ona?
Ne moraš ništa da kažeš.
Moja majka i mlađa sestra su poginule u saobraćajnoj nesreći u Ešvilu.
Moja mlađa sestra se zvala Kerien.
To je bilo...
Šta, Tejt?
Meni možeš da kažeš sve.
Mislim da su otišle u Ešvil da mi kupe poklon za rođendan.
Želeo sam jedan bicikl, a "Vestern Auto" ga nije dovezao,
pa mislim da su otišle u Ešvil da mi ga kupe.
Čak se ni ne sećam kakav je to bicikl bio.
Nisi ti kriv.
Bože!
Da li sam ti devojka sada? -Hoćeš li da budeš?
Razumem se u perje.
Kladim se da se ostale devojke ne razumeju u perje.
Dobro, onda.
Nikad nisam ovoliko daleko otišla. -Vredno je putovanja. Videćeš.
Srećan rođendan, Kaja.
Otkud si znao da mi je rođendan? -Pročitao sam u tvojoj Bibliji.
Jesi li znala da ti je rođendan?
Nemam kalendar.
Nemoj moje ime. Ne seci moje ime.
Da, gospođice.
Prilično dobra?
Šta je to?
Stižu.
Snežne guske.
Kaja.
Kaja, pogledaj me.
Kaja.
Kaja, izvini. Izvini.
Isuse.
Ne, Tejt, želim.
Zašto ne?
Jer ja...
Mnogo mi je stalo do tebe.
Kaja, želim te više od svega,
ali ja ne mogu biti jednako lako povređen.
Opasnije je za tebe. Razumeš?
Jesen je prešla u zimu. Zima u proleće.
Jedina stalnost u prirodi je promena. -Tata, primljen sam!
Zašto si tih?
Znaš da odlazim uskoro. Na fakultet.
Pričao si o tome.
Kad?
Ne odmah.
Uskoro.
Našao sam posao u laboratoriji za biologiju.
Počinje sledeće nedelje, pa...
Ostani ovde. -I šta da radim?
Ne. Nema posla za mene ovde.
Šta ću da radim? Ne želim da lovim škampe kao moj tata.
Steći ću diplomu i biću nešto, Kaja.
Mogla bi i ti. -Šta hoćeš da ja budem?
Nisam to mislio. -Nikad se nećeš vratiti.
Hoću. Neću da te ostavim, Kaja. Obećavam.
Vratiću ti se. Kaja! Kaja, stani!
Ne možeš bežati svaki put kad zaškripi.
Još jednu noć. -Još jednu noć.
Šta je ovo?
Spisak izdavača. Za tvoje crteže i beleške.
Tako nešto ne postoji tamo, Kaja. Dovoljno je za knjigu.
Mnogo knjiga.
A ti ne bi morala da napuštaš dom.
Mogla bi da poštom pošalješ odlomke.
Da zaradiš nešto novca.
Verovatno nećeš neke velike pare...
Ali možda ne bi morala da skupljaš dagnje ostatak života.
Pokušaj, Kaja.
Hajde. Ne može da škodi.
Zaboravićeš me.
Kad te pritisnu obaveze na fakultetu,
sve one lepe devojke. -Nikad ne bih mogao da te zaboravim, Kaja.
Nikad.
Biću kući za mesec dana. Obećavam. Za Četvrti jul. Važi?
Vratiću se za tili čas.
Naći ćemo se na našoj plaži i gledaćemo vatromet zajedno.
Samo ti piši tim izdavačima, važi?
Ćao, Kaja. -Ćao, Tejt.
"Morske ptice Istočne obale."
U glavnoj ulozi si ti, Veliki Crveni.
Ne.
Ne, Tejt.
Ne, ne.
Ne.
Ne, ne.
Tejt i život i ljubav su bili jedno te isto.
Toga više nije bilo.
A onda...
Kad god sam se spotakla, močvara me je uhvatila.
U nekom nezabeleženom trenutku,
najzad, bol iz srca je iscurila,
kao voda u pesak. Još je tamo, ali duboko.
Nije bio otisaka stopala oko tela
niti na vatrogasnom tornju. A nije bilo ni svežih otisaka prstiju.
Čak ni na rešetki, koju je neko morao da podigne.
Sve ovo upućuje da je neko uništio dokaze.
Nemam više pitanja.
Svedok je vaš.
Šerife, predajem vam tabelu plime
za noć 29. oktobra i jutra 30. oktobra.
Ovo pokazuje da je plima bila niska oko ponoći.
Stoga u vreme kad je Čejs Endruz stigao do tornja
i popeo se uz stepenice, morao je da ostavi tragove u mokrom blatu.
A onda kad je voda nadošla,
ti tragovi bi bili sprani.
Slažete li se da je to moguće? -Pa...
A onda biste se složili da su s njim bili neki prijatelji,
i njihovi tragovi bi bili sprani.
Pod ovim okolnostima, odsustvo tragova stopala
suštinski ne ukazuje na zločin. Tačno?
Šerife?
Odsustvo otisaka stopala
ne dokazuje da je bilo zločina.
Takođe ste potvrdili da nikakvi otisci prstiju
nisu pronađeni na vatrogasnom tornju, uključujući i na otvorenoj rešetki.
Ovo vas je navelo da zaključite da mora da je neko otvorio rešetku
i obrisao otiske prstiju nakon toga. -Tačno.
Zapravo, zar nije tačno da su te rešetke zjapile otvorene
toliko često i da su smatrane toliko opasne
da je vaša služba podnela pismeni zahtev
Šumarskoj službi SAD-a
da se reši problem 18. jula prošle godine?
Ovo je kopija tog zahteva. Ko je napisao ovo, šerife?
Lično ja. -Da li biste pročitali sudu
poslednju rečenicu tog dokumenta
koji ste poslali Šumarskoj službi? Samo poslednju rečenicu.
"Moram da ponovim, te rešetke su veoma opasne,
i ako se ne preduzme nešto...
Ako se ne preduzme nešto, može doći do ozbiljne povrede ili smrti."
Hvala, šerife.
1968.
Neko je fotografisao oko moje kuće.
Šta mislite da žele? -Graditelji.
Krstare po močvari poslednjih nekoliko nedelja,
žele da isuše "sumornu močvaru." Da grade hotele.
Da, videla sam ih prošle godine.
Sekli su hrast i kopali kanale niz put. Hoće moju kuću?
Možda ne kuću,
ali kladim se da će ti ponuditi hrpu novca za tu zemlju.
Džampin! -Nema ništa loše u tome da neki novac ode Kaji.
Poseduješ tu zemlju, zar ne? Poseduješ tu kuću?
Tata je tako govorio. -Trebaće ti neki dokaz.
Ugovor, tapija.
Ćao. Izvini što te prepadam.
Mogu li da ti ponesem to? -Mogu ja to. -Molim te. Daj da uzmem to.
Ja sam Čejs Endruz.
Ti se zoveš Kaja, zar ne?
Da. To je lepo ime. Sviđa mi se. Drugačije je ali fino.
Ovo je tvoj ovde.
Evo.
Hoćeš na izlet u mom gliseru u nedelju?
Dobro. -Pokupiću te u podne s Point Biča. Može?
U redu. Vidimo se, Kaja.
Evo nas.
G. Napijer Klark izgleda da ga je kupio 1897.
Da, to je moj deda. -Da, gospođice.
Nikad nije prodato, stoga mislim da pripada vama.
Izgleda da morate platiti neke zaostale poreze
ako želite da ga zadržite, gđice Klark.
Zapravo, gospođice, zakon to tumači ovako,
ko god da dođe i plati te zaostale poreze vlasnik je zemlje,
čak i da ne poseduje tapiju. -Koliko?
Izgleda oko...
Ukupno 800 dolara.
Pet godina.
Prošlo je pet godina
otkako mi je Tejt pokazao ovaj put.
Dragi gospodine ili gospođo,
šaljem vam sledeće strane
o školjkama močvare u Karolini
na ocenu.
Pet godina da moje srce otvori svoju ljušturu opet.
Kakav je osećaj uživati u društvu muzičkog genija?
Vidi.
To je šareni morski češalj.
Pecten ornatus. -Dobro.
Neuobičajeno je da se nađe ovde. -Stvarno? -Da.
Ova vrsta obično naseljava područja južno odavde
jer su ove vode prehladne za njih.
Šta je? -Ne, samo,
Devojka iz močvare zna latinska imena školjki
i gde one žive i zašto, zaboga.
Evo. Zadrži ga.
Hvala.
Ti si stvarno nešto posebno.
Znam da misliš da sam šljam, ali vredim više od izleta.
Ne, Kaja. Ne zezaj. Izvini. Ne. Daj, bre.
Nikad nisam pomislio da si šljam. Molim te. Izvini.
Shvatam ako želiš da ideš, ali ne možeš pešaka odavde.
Predaleko je. Mogu li da ti se iskupim?
Molim te, mogu li da ti se iskupim?
Ne mogu da verujem da nikad nisi bila na vatrogasnom tornju.
Dolazim ovde kad je moja porodica zaokupljena poslom. Znaš?
Ovo je sjajan način da se vidi cela močvara odozgo.
Evo.
Šta je?
Možeš mi reći. Neću da ti se smejem.
Kao da imaš prijatelja ceo život
ali mu nikad nisi video celo lice.
Sada vidim to.
Tvoja kuća je tamo, zar ne?
Odvedi me tamo.
Daleko je. -Ja volim daljinu.
Nebitno mi je kakva je, ako te to brine.
Je li ovde?
Koliko dugo živiš ovde sama? -Oko 10 godina.
Odlično. Živiš ovde bez da ti roditelji govore šta da radiš?
Stvarno nema šta da se vidi unutra.
Šta imaš na tremu? -Šta? Ništa.
Šta je sve ovo?
Ništa.
Pišeš knjigu?
Tako nekako. -Ovo izgleda kao da je izašlo iz enciklopedije.
Ti si stvarno nešto posebno.
Bokca mu. Imaš pumpu za vodu.
Nisam bila spremna za goste. -Ne brini.
Niko koga poznajem ne bi mogao da živi ovde sam ovako.
Većina momaka bi se previše bojala.
Šta želiš sa mnom?
Veoma mi je žao što sam te onako spopao.
Želim da te bolje upoznam. Mislim da si predivna.
Stvarno. Mislim da si slobodna poput bure i pametna kao pčelica.
Ali neću ništa da radim ukoliko ne želiš da radim.
Šta kažeš na to?
U redu je.
U redu.
Nisam tačno znala šta osećam prema Čejsu.
Ali više nisam bila usamljena. To mi se činilo dovoljno.
Da li je to za tvoju knjigu? -Da.
Ko zna da li će iko da je pročita. -Ja ću.
Močvara je bila naša tajna.
Pričaj mi o svojim prijateljima.
Zapravo i nemam prijatelje.
Izgleda da ti je uvek lepo
kad si s njima. -Špijuniraš li me?
To je zanimljivo. Moj tata mi je jednom rekao,
nešto je pio i posvađao se s mojom mamom.
Rekao mi je da kad bi me moji prijatelji stvarno poznavali,
ne bi mi bili prijatelji.
Ne znam da li me iko stvarno poznaje.
Pitam se šta čini nebo plavim?
Plava i ljubičasta talasna dužina od sunčeve svetlosti.
Odbijaju se od čestica gasa u atmosferi i raspršuju se.
Da li je u redu ako te...
poljubim sada?
Pređimo na crvena vunena vlakna
koja su pronađena na teksas jakni Čejsa Endruza one noći kad je umro.
Da li ste uporedili te uzorke s ovom crvenom skijaškom kapom. Dokaz C. -Da.
Vlakna s kape i jakne u potpunosti se podudaraju.
A gde je ta kapa pronađena? -Pronađena je u kući gđice Klark.
Što se tiče tih crvenih vlakana,
postoji li neki način, doktore, da se utvrdi
koliko dugo su vlakna bila na jakni?
Ne. Možemo reći odakle su došla, ne kada.
I ako je neko nosio ovu kapu često,
da li je moguće da bi vlakna bila u kosi i na odeći
te osobe? -Da.
Pretpostavljam da bi mogla.
Da li biste složili da bi u bilo kom trenutku tokom ovih godina
s obzirom da je optužena gđica Klark poznavala Čejsa Endruza,
vlakna s kape mogla biti prenesena
na Čejsovu jaknu? -Iz onoga što sam video, da.
Bilo kada kad su se sretali. -Da.
"Draga gospođice Klark, fascinirani smo vašim rukopisom.
Ako su, kao što kažete, vaši materijali već kompletirani,
nadamo se ćemo ih urediti i objaviti u rekordnom vremenu."
Gledaš u novog menadžera Vestern Auta.
Čejs. To je sjajna vest.
Hajde da proslavimo.
Platiće ti za one crteže? -Da.
Samo nemoj da se uobraziš.
Neću.
Znam da su te ljudi razočarali.
I žao mi je zbog toga.
Da te napusti vlastita porodica. Hoću reći...
Bože, moja porodica je naporna,
ali mislim da ne bih mogao da podnesem to.
Ali želim da znaš da ću se brinuti o tebi.
Sad kad sam dobio unapređenje,
mogu ti kupiti finu kuću kad se venčamo? -"Venčamo"? -Da.
Lepu dvospratnicu na plaži s verandom oko kuće.
Da.
A tvoji roditelji? Da li si im rekao za mene?
Što se tiče mojih roditelja moraš razumeti da
ako ja kažem da si ti moj izbor, to bi bilo to.
Zavoleće te čim te upoznaju.
Dođi ovamo.
Nego, moram da odem do Ešvila za nekoliko dana
da kupim robu za tatinu radnju. Mislio sam da i ti pođeš.
Da proslavimo zbog tvoje knjige i svega.
Biće mnogo ljudi. -Nema veze.
Bićeš sa mnom. Ja znam sve.
Ne moraš ni sa kim da pričaš ako nećeš.
Ne zezaj. Ako ćemo da se venčamo,
moraš malo da izlaziš među ljude.
Raširi ta svoja dugačka krila.
Hajde. Biće zabavno.
To je dvodnevni posao, pa ćemo prespavati.
Neverovatno, zar ne?
Ovo je avantura. Hajde.
Što češće ovo radiš, više će ti prijati kasnije.
Nikad ne želim da te izgubim.
Stvarno? -Da. Razmišljam o tome često.
Iskradam se noću da te vidim.
Moja Devojko iz močvare.
Ne moraš nikome da se dokazuješ. Razumeš?
Imaš mene, a ja te volim.
Napravila sam ti nešto.
Bila je to jedna školjka, okačena na komad štavljene kože,
zavezane u čvor, i nje nije bilo.
Da razjasnimo, kažete
da ogrlica sa školjkom
koju je Čejs nosio svakog dana fali među ovim stvarima
koje je policija pokupila s njegovog tela
onog dana kad je pronađen. Da li je to tačno?
Mislim da je to važno. -Da.
Nosio je tu ogrlicu kad je večerao s nama te noći.
Međutim ona je nestala s njegovog tela.
A ja kažem da ga nikad nije skidao.
Ko god da ga je ubio, odneo ju je. -Primedba, vaša visosti. Nagađanje.
Usvaja se. Dame i gospodo porotnici,
zanemarićete poslednju opasku gđe Endruz.
Gđo Endruz, odakle Čejsu ta ogrlica?
Od te Devojke iz močvare. Gospođice Klark.
Nisam joj čak ni ime znala niti da ga ima.
Ne razumem zašto je Čejs... Ali kažem da je
jedino ona imala koristi da uzme tu stvar.
Gđo Endruz...
Da li su Čejs i gđica Klark bili u vezi?
Moglo bi se reći. Viđala sam ga kako se iskrada noću.
Kad sam ga konačno pitala kuda ide, rekao mi je istinu.
Pomislila sam, "Šta će ljudi reći?"
Ispadala sam glupa što sam bila zabrinuta zbog te...
Ali on mi je rekao da je raskinuo s njom.
Ona je znala da više ne može da ga ima, pa ga je ubila
i uzela nazad svoju ružnu ogrlicu! -Primedba, vaša visosti.
Usvaja se. -Nemam više pitanja, vaša visosti.
Gđo Endruz, primite moje najiskrenije saučešće.
S dužnim poštovanjem,
svesni ste da je kuća gđice Klark detaljno pretresena.
I da policija nije našla ogrlicu tamo. Jesu li? -Ne.
1969.
Mogu ja.
Zamalo da te sredim. -Zamalo da me prevrneš. Samo se praviš važan.
Kakva je u krevetu Devojka iz močvare?
Da li je životinja? -Divlja kao ris
i vredi svake pare potrošene za gorivo. -Reci mi da joj oči sijaju.
Samo za mene i samo kad ih ja pokrenem.
Ne pričaj tako o njoj. -Molim?
Rekao sam da ne pričaš tako o njoj. -Momak s fakulteta.
On je naučio Devojku iz močvare alfabet.
Traćiš joj vreme.
Samo napred, momče s fakulteta. Šta ćeš uraditi?
Hajde, opak si, zar ne? Hajde, uradi nešto.
Hoćeš da me udariš? -Smirite se. Dosta.
Smirite se pre nego što neko nastrada. Postoje bolji načini od ovoga.
Ćao, Kaja.
Šta koji đavo, Kaja? Kaja, stani! Molim te.
Samo hoću da razgovaramo. -Gubi se iz moje lagune, pogana nakazo!
Kaja, molim te! Moram da razgovaram s tobom! -Briga me šta hoćeš!
Nikad više ne želim da te vidim. Nikad.
Kaja, moramo da porazgovaramo o Čejsu, važi?
O Čejsu? -On nije dovoljno dobar za tebe.
Ti si taj koji me je ostavio.
Koji se nije vratio iako si obećao. Koji se nikad nije vratio.
Nisi čak ni pisao da objasniš
ili da kažeš da li si živ ili mrtav. Samo si nestao.
Znam. I ne možeš ni da zamisliš koliko mi je žao, Kaja.
Nisi bio dovoljno muško da se suočiš sa mnom.
U pravu si, Kaja.
Sve što kažeš je tačno.
To što sam te onako ostavio bilo je nešto najgore što sam uradio,
nešto najgore što ću ikad uraditi u životu.
Znao sam koliko gadno sam te povredio,
i nisam mogao mogao da se suočim s tobom kao što si rekla.
Mislio sam da nećeš moći da napustiš močvaru
i živiš u nekom drugom svetu.
Mislio sam da moram birati između tebe i svega ostalog.
Ali istina je, Kaja, sve ostalo što sam mislio da je bitno,
stipendije, grantovi, poslovi, to ništa ne znači bez tebe.
Gadno sam pogrešio. Godinama žalim.
I žaliću do kraja života.
Izgledaš...
Doneo sam ti nešto.
Radim u novoj laboratoriji blizu grada.
Svidela bi ti se, Kaja. Mogu da proučavam sve ovo pod mikroskopom.
Ovde sam sada.
Vratio sam se za stalno.
Kaja, uradio bih sve da...
Uradio bih tako mnogo stvari drugačije.
Šta želiš sada, Tejt?
Da li bi nekako mogla da mi oprostiš, Kaja?
Molim te?
Ne znam kako.
Kaja, verujem da bi mi rekla kad bi znala da bi još neko
imao razloga da povredi Čejsa Endruza.
Dobro onda. Odmori se.
Ćao. -Ćao. Šta radiš u gradu?
Primila sam dobre vesti od izdavača,
pa sam mislila da proslavimo. Praviću... -Eno ga.
Kaja, znaš Brajana, Tinu, Perl.
Vi narode znate Kaju. -Naravno, Devojka iz močvare.
Drago mi je, Kaja. Ja sam Čejsova verenica.
Dobro. Vidimo se, Kaja.
Kaja!
Kaja. Mogu da objasnim.
Jesi li unutra?
Samo hoću da razgovaramo.
Kaja!
Znam da si tu, dođavola!
Kaja!
Morala sam da provedem život sama.
Ali to sam znala.
Znala sam to dugo vremena.
Ljudi ne ostaju.
"Draga gđice Klark,
unutra je konačna verzija vaše divne knjige,
zajedno s prvim čekom.
Siguran sam da će uslediti i autorski honorari.
Prisustvovaću konferenciji u Grinvilu sledećeg meseca
i voleo bih da nam se pridružite
da proslavimo ovo sjajno postignuće.
"Kompletna tapija za Ketrin Danijel Klark
za 310 jutara laguna, močvare, hrastove šume i plaže.
Kategorija pustoši: sumorna močvara."
Džodi? -Eto mene u Ešvilu,
i vidim tvoju knjigu u radnji: Ketrin Danijel Klark.
I srce mi je puklo i poskočilo od radosti istovremeno.
Znao sam da moram da te nađem. Samo nisam mislio da ću te naći ovde.
A ostali?
Ništa ne znam o Marfu, Mendi i Misi.
Ne bih ih prepoznao da se mimoiđemo na ulici. -A...
A mama?
Mama je preminula, Kaja.
Mama je imala sestru, Rozmari.
Našla me je u armiji i rekla mi je šta se desilo.
Pojavila se na Rozmarinim vratima u svojim cipelama od aligatora.
Rozmari je rekla da ona nije pričala mesecima.
A onda godinu dana kasnije, setila se da ima decu.
Rozmari joj je pomogla da napiše pismo tati,
pitala je da li može da dođe po nas.
A on joj je rekao ako nas opet kontaktira,
da će nas prebiti do neprepoznatljivosti.
Da, to liči na tatu. -Štedela je za advokate i ostalo,
ali onda se razbolela. Leukemija.
Trudila se, ali... -Nikad nije imala šansu.
Čekam sve ove godine da dođe puteljkom.
Čitav život nisi imala porodicu,
i nikako ti to ne mogu nadoknaditi.
Ali voleo bih da dolazim da te viđam koliko mogu.
I ja bih to volela.
Za momka s perjem Zahvaljuje ti se Devojka iz močvare
Mejbl će biti veoma ponosna. -Samo još nešto.
Postaraću se da je dobije.
Hvala, Džampin.
Kako ste? -Paklicu vaših najboljih, molim vas, gospodine.
I dajte mi šibicu. -Naravno. -"Naravno."
Kaja Klark. Gđica Ketrin Danijel Klark.
Napisala si knjigu. Dođi ovamo.
Stani. Hoću da razgovaramo. Ne ponašaj se tako. Hajde.
Ostavi me na miru.
Dođavola, Devojka iz močvare misli da je previše dobra za tebe sad. -Začepi!
Izvolite, gospodine. Na račun kuće je.
Mislio sam da ću te možda naći ovde.
Rekla sam ti da me ostaviš na miru. -Znam, ali samo sam...
Hteo sam da se izvinim.
Stvarno. Osećam se loše zbog onoga kako je ispalo.
"Zbog onoga kako je ispalo"?
Misliš na to kako je ispalo
da si bio veren sve vreme dok smo bili zajedno?
Kako je ispalo da si lagao sve?
Kaja, moram da radim stvari koje ne želim. Znaš to.
Ne, moram da oženim neku kao Perl. Morao sam.
Ali ti si ta koju stvarno želim.
Znaš da bi svaki drugi muškarac pokušao da te promeni? Da te popravi?
Ja nikad nisam.
Ne, ne. Molim te, stani. Trebaš mi. Stvarno mi trebaš.
Ne ostavljaj me samog na onom mestu.
Niko drugi me ne poznaje.
Žao mi te je.
Ali ne želim da imam išta s tim.
Nikad divljija.
Znam da i ti želiš ovo. -Prestani!
Moja si, Kaja. Pripadaš meni. Neću da ti dam da odeš ovog puta.
Ostavi me na miru, kopile!
Budeš li mi dosađivao opet, ubiću te!
Vikala je to veoma glasno, gospodine.
Čuo sam galamu, i prišao sam bliže,
da vidim da li je neko u nevolji, i ona je bila tamo.
Da li prepoznajete tu ženu? Da li je u sudnici danas?
Da, ona tamo. Optužena. Ona koju narod zove Devojka iz močvare.
Konačno sam shvatila zašto je mama morala da ode.
Jednu stvar sam naučila od tate,
takvi muškarci moraju da zadaju poslednji udarac.
Biti izolovana je jedno.
Živeti u strahu, sasvim drugo.
Nikad neću živeti tako.
Da se ceo život pitaš kad će sledeća pesnica da doleti.
Tejt, ne smeš biti ovde. -Samo sam hteo da te obiđem.
Džampin je rekao da te nije video još od... -Ne sada.
Kaja, šta ti je s licem?
Je li to uradio Čejs? Reci mi, Kaja. Da li je on to uradio?
Ne mešaj se u ovo. -To kopile.
To kopile. -Tejt, moraš da odeš. -Kaja.
Htela sam da idem u Grinvil sledeće nedelje.
Da konačno upoznam svoje izdavače.
Da pričamo o sledećoj knjizi. Osećala sam se dovoljno hrabro.
I dalje možeš da ideš. -Ovakva?
Nemoj mu dozvoliti da ti upropasti ovo. Idi u Grinvil.
Ima autobus. Lako je. Džampin ima red vožnje.
Nek te smeste u fin hotel,
jedi kuvanu hranu u restoranu koju ti nisi morala da spremaš.
Ostani nedelju dana, ako možeš.
A ja ću da svratim da te vidim kad se vratiš. Važi?
Da čujem kako je prošlo s izdavačima. -Dobro.
Da li ti je hladno?
Dobro mi je. Ne moraš da se staraš o meni.
Znam, samo uzmi moju kapu.
Rekla sam ti da mi ne treba tvoja pomoć. -Samo je uzmi.
Hoćeš li mi reći šta ti je s okom?
Moram da zapišem red vožnje. Imaš kopiju, zar ne?
To je uradio Čejs, zar ne?
Kaja, pogledaj me.
Reci mi šta je uradio.
Ne mogu da kažem.
Sad je gotovo. Samo želim to van svog života.
A otkud znaš da te neće opet napasti?
Ti si sasvim sama tamo. -Džampin, molim te.
Ne smeš nikome reći. Znaš kako je to.
Odvukli bi me u šerifovu kancelariju
i naterali me da to opisujem gomili muškaraca.
A onda bi me upisali u spise, i optužili me da se kurvam.
Ili da pokušavam da izvučem novac od njegovih roditelja.
U redu? Ništa ne bi preduzeli povodom ovoga. -U pravu si, Kaja.
A ja neću ništa uraditi da pogoršavam ovo.
Ali obaveštavaj me kad dolaziš i odlaziš. Jesi čula?
Moram da znam ako si van grada.
Jer ako te ne vidim neko vreme...
Hvala, Džampin.
Odlazim za nekoliko dana.
Doći ću da te vidim čim se vratim.
Dobro, to je u redu. To je u redu.
Gđice Prajs, da li biste nam rekli
šta ste videli 29. oktobra ujutru?
Videla sam Devojku iz močvare...
To jest, gđicu Klark. Oprostite. Kako ulazi u autobus u 9 sati.
Imate dobro sećanje. -Svi smo pričali o tome.
Nikad je nismo videli tako sređenu.
Očešljana kosa, šminka.
Samo da bude jasno, 29. oktobra ujutru
vi i nekoliko drugih videlo je gđicu Klark
kako ulazi u autobus u 9 sati ujutru i napušta Barkli Kov.
Da, tako je. -Hvala, gđice Prajs.
Nemam više pitanja, vaša visosti.
Gđice Prajs, da li je "Pigli Vigli" otvoren u pola 2 ujutru?
Ne, gospodine.
Razlog zbog kojeg pitam, niste mogli da vidite ko je izašao
iz noćnog autobusa iz Grinvila,
niti ste mogli da vidite ko je ušao u autobus u pola 3 ujutru
iz Barkli Kova za Grinvil, je li?
Ne. Naravno da ne. -Znači nakon što ste videli gđicu Klark
kako ulazi u jutarnji autobus za Grinvil
ona je mogla da se vrati u Barkli Kov te noći
i onda se vrati u Grinvil za doručak,
bez da vi primetite. -Ja sam Robert Foster.
Ja sam viši urednik u izdavačkoj kompaniji "Harison Moris"
u Bostonu, Masačusets. -G. Foster, izašli ste
na večeru s gđicom Klark u 7 uveče, 29. oktobra.
Tačno? -Da. -Kakav je bio vaš prvi utisak o njoj?
Moj prvi utisak je bio
da je ona bila veoma stidljiva, veoma nežna, veoma pametna.
Znao sam da je pomalo pustinjak,
ali takođe sam znao da je ona nadaren prirodnjak.
Koliko je trajala večera? -Barem nekoliko sati.
Neke ženke insekata zaista jedu svoje mužjake.
Svici, zapravo, imaju dva različita svetlosna signala. Jedan za parenje,
a drugi za privlačenje mužjaka kako bi ga pojela.
Znači jede ga? -Užasno. -Bože.
Moram provoditi manje vremena s insektima.
Prilično je amoralno. -Amoralno, nego šta.
Ne znam da li postoji mračna strana prirode.
Samo snalažljivi načini da se preživi. Nasuprot svim izgledima.
A kad ste sreli gđicu Klark
sledećeg jutra, 30. oktobra,
da li je bilo nečeg neobičnog u njenom izgledu ili ponašanju?
Ne. -Nemam više pitanja, vaša visosti.
G. Foster, da li je gđica Klark odsela u istom hotelu
kao vi i vaše kolege? -Ne. Odgovarao joj je manji hotel.
"Mauntin" tako nešto.
Možete li pogledati ovu mapu Grinvila, molim vas?
Mislim da ćete videti "Pidmont,"
gde ste vi i vaše kolege odseli,
a onda "Tri Mauntins" hotel, gde je gđica Klark odsela.
Možete li mi reći koji je najbliži autobuskoj stanici?
Hotel "Tri Mauntins" je bliži.
Zapravo, "Tri Mauntins" je najbliži hotel
grinvilskoj autobuskoj stanici. Je li to tačno?
Izgleda tako. -Nemam više pitanja.
Mislim da dobar advokat
nikad ne izvodi svog klijenta da svedoči, ali ovo ti možda pomogne.
Kako bi porota mogla da to čuje od tebe, direktno.
Kako bi mogli da te dožive
kao finu i dobrodušnu osobu kakva si inače.
Nikad me neće doživeti kao takvu.
Slušaj. Znam da imaš mnogo razloga
da mrziš te ljude... -Ne, ja ih nikad nisam mrzela. Oni su mene mrzeli.
Smejali su mi se. Odbacili su me. Dosađivali su mi. Napadali su me.
Hoćete da molim za život? Nemam to u sebi.
Neću.
Neću da im ponudim sebe. Oni mogu da donesu svoju presudu.
Ali oni neće odlučivati ništa o meni.
Radi se o njima.
Oni sami sebi sude.
Dobro, onda.
G. Milton, oduvek ste bili dobri prema meni.
Čak i kad sam bila dete.
Nikad nisam zaboravila.
Njegov život je prekinula ostavljena ljubavnica
koja nije mogla podneti da se on vratio svojima.
Svedok je video gđicu Klark i Čejsa u močvari.
Čuo ju je kako kaže, "Ubiću te."
I štaviše, postoji fizički dokaz
iz te noći koji ih povezuje.
Vlakna s njene crvene vunene kape ostavljena na njegovoj teksas jakni.
Tata, idem da rešim to.
Ko bi drugi imao motiv da uzme tu ogrlicu sa školjkom?
Možete, i morate,
proglasiti optuženu krivom za prvostepeno ubistvo.
G. Milton.
Živim u Barkli Kovu čitav život.
I poput vas, čuo sam neverovatne priče o Devojci iz močvare.
Da je ona delimično vuk. Karika koja fali između majmuna i čoveka.
Da njene oči sijaju u mraku.
Pa, evo je.
Stvarnost je da je ona bila napušteno dete.
Mala devojčica koja je sama preživljavala tamo u močvari,
vređana i izbegavana.
G. Džejms Medison i njegova žena, Mejbl,
sede ovde u sudnici danas.
Oni su jedini ljudi u ovom gradu koji su brinuli o njoj.
Mi ostali...
Sramota me je da kažem
da smo je žigosali i odbacili
jer smo mislili da je drugačija. A sada...
Dužnost da presudite ovoj stidljivoj i odbačenoj mladoj ženi
pala je na vaša pleća. Ali morate bazirati svoju presudu
na činjenicama predstavljenim u ovoj sudnici,
a ne na glasinama i osećanjima iz proteklih 25 godina.
Gđica Klark ima čvrst alibi.
Bila je u Grinvilu one noći kad je Čejs Endruz umro.
A koje je činjenice, tačno, optužuju?
Država nije dokazala da je ovaj nesrećni slučaj zaista bilo ubistvo,
a ne samo tragična nesreća. Država želi da verujete
da je u pola 12 noću, bez da je iko vidi,
ona uhvatila poslednji autobus iz Grinvila za Barkli Kov,
vozila se maskirana,
pošto nijedan od vozača iz te noći
nije mogao da je identifikuje kao putnika, sve do Barkli Kova.
A onda, za manje od jednog sata,
pronašla je Čejsa Endruza usred noći,
namamila ga u toranj, ubila ga,
obrisala sve fizičke dokaze,
i nekako je uhvatila autobus u pola 3 noću za Grinvil.
Opet, bez da je iko vidi. A nakon što je uradila sve to,
srela se sa svojim izdavačima narednog jutra, smirena.
To nisu činjenice. To su samo glasine
i neverovatne priče koje širimo
o gđici Klark čitav njen život.
Verujem da ćete presuditi na osnovu činjenica,
a ne na osnovu tračarenja koja godinama slušate.
Vreme je, konačno,
da svi ispadnemo fer prema Devojci iz močvare.
Idite kući i čekajte tamo.
Već šest sati. Šta mislite koliko vremena će im trebati?
Nadajmo se da će im trebati veoma mnogo vremena.
Ako nekoliko porotnika ima sumnje, imamo šanse.
G. Forman, da li je tačno da je porota donela presudu?
Jesmo, vaša visosti.
Optužena nek ustane za čitanje presude.
Ustani.
"Mi, porota, presuđujemo da optužena, Ketrin Danijel Klark,
nije kriva za prvostepeno ubistvo g. Čejsa Endruza."
Gđice Klark, možete da idete.
I izvinjavam se, u ime Države,
za vreme provedeno u zatvoru. Ovaj sud se raspušta.
Hvala.
Dođi ovamo.
Dobro si. -Samo zaboravite na ovu glupost.
Jedva čekamo narednu knjigu.
Možeš li me odvesti kući?
Za tvoje galebove Tejt
Sad mogu konačno da priznam.
Svih onih meseci u zatvoru,
dok sam žudela da se vratim u močvaru,
saznanje koliko je ostalo da se istražuje
koliko života da se otkrije u divljini,
održalo me je.
I nada, uvek ta nada...
da ću jednog dana moći da podelim to
s jedinom osobom koju sam istinski volela.
Kaja!
Kaja.
Znaš da te volim, zar ne?
Šta? -Da li...
Izvini.
Da li ćeš se udati za mene?
Hoću reći, želiš li?
Zar već nismo?
Kao guske?
Meni je i to dovoljno.
Dođi ovamo.
Evo nas.
Ćao.
Dođi ovamo, mala devojčice.
Mnogo te je voleo.
Kaja. Pogledaj ono.
Vidiš li ono tamo gore? Na krivini one grane?
Kad si poslednji put videla jednu onakvu? -Znam.
Ova knjiga je dobra. Ovaj tip i dalje priča o...
Nadam se da kad dođe vreme da odem,
da ću otići brzo i lako, bez da pravim previše buke.
Mama! Mama.
Mama.
Kaja? Kaja!
UNIVERZITET SEVERNE KAROLINE LABORATORIJA ZA KONZERVACIJU
Uvek je bilo dovoljno
da se bude deo prirodnog niza stvari.
Siguran kao plima.
Priroda moj vodič.
Močvara zna sve o smrti
i ne određuje je nužno kao tragediju.
A svakako ne kao greh.
Ona razume da svako stvorenje
radi ono što mora da preživi.
I da ponekad, da bi plen preživeo,
predator mora umreti.
Ja sam močvara sada.
Ja sam čapljino pero.
Ja sam svaka školjka izbačena na obalu.
Ja sam svitac. Videćeš ih stotine
kako prizivaju u mračne dubine močvare.
I tamo ćeš me uvek naći.
Tamo daleko. Tamo gde rakovi pevaju.
Preveo: Bambula