ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
СИНЄ НЕБО ЗРОБИМО ЙОГО ГОЛУБИМ
СТОП. МИ ТУТ СЕКСІ
ГЛОБАЛЬНЕ ПОТЕПЛІННЯ — ЦЕ РЕАЛЬНІСТЬ
Добрий ранок.
КІНЕЦЬ ІСТОРІЇ
Хочу написати статтю про зв'язок соцмереж і кредитного боргу.
Таргетована реклама в інстаграмі загнала мене в борги,
і все, що я отримала — недоладний ромпер.
Точно. Ромпери.
Сильно.
Нам подобається.
Давай одразу до справи.
Ми твої шанувальники і вважаємо, що ти чудово підходиш для «Лістікулу».
Матимеш колонку про стиль життя й кількох підопічних авторів.
Що скажеш?
Мені треба подумати.
Пропонуємо
таку
стартову зарплату.
Привіт, Олівіє. Я йду з компанії. Побачимося на весіллі.
Кім, зачекай,
я не можу тебе втратити.
Лише в тебе три пункти. Не біла, не чоловік, не худа.
Ми запропонуємо тобі більше.
Це 100 000 доларів на рік.
Що ж, тобі судилося там працювати. Всього найкращого.
Раю, привіт.
Схоже, кінець нашій дружбі, бо ми з тобою лише колеги.
Бажаю тобі всього найкращого.
Додай мене на LinkedIn.com.
Я такий радий за тебе.
І трохи жалію себе.
-З ким мені тепер тусуватися? -Раяне.
Я щойно додивилася «Атипового» і нарешті тебе розумію.
Пообідаємо завтра?
Тобі сподобалося?
Пробач, я читала шлюбний договір.
Твоя стаття мені сподобалася. Молодчина.
Справді? Дякую.
-Жаль, що ми її не опублікуємо. -Що?
Раяне, ти написав прекрасну, пронизливу статтю
про становище людей з інвалідністю в суспільстві.
Проте вона сумна й сердита.
Ну, так. Бо я сумний і сердитий.
Слухай, я знаю, що таке гноблення.
Я руда.
Але це?
Стаття засмутить читачів.
Можеш написати щось про прийняття інвалідності,
і, не знаю, сходження на Еверест чи щось таке?
Я приймаю свою інвалідність,
але все одно живу у світі, який не знає, куди мене подіти.
Це дуже боляче й гівняно.
Не хочу це прикрашати.
Спробуй скоротити матеріал до веселої статті-списку.
Якої? «Десятка моїх найсмішніших падінь?»
Так! Ідеально. До роботи.
Машину викреслюю. Я її тобі не віддам. Це вже точно.
Раю, можна з тобою поговорити?
О боже. Чому ти на підлозі?
Ліжко було нездоланне.
Гей.
Мамо, пам'ятаєш, у 15 років ми пішли до лікаря, бо мій зріст був 152 см?
Так.
Він сказав, що ти вже не виростеш.
Ти показав тому виродку.
Здається, відтоді я не перевершував чиїхось сподівань.
Олівії не сподобалася твоя стаття?
Сподобалася. Просто…
Вона не підійшла для сайту.
Я справді вважав, що в мене буде все, як і в інших, але…
тепер сумніваюся.
Інколи я думаю, що життя було простіше, коли ми жили вдвох.
Знайомтеся, наша нова колега Кім.
Кім, це Джої, Адам, Ґейб і Бенджамін.
-Здоров. -От і він.
Привіт! Жіноча енергія. Я Кім.
Це Трейсі, дівчина, що носить воду. Даруй! Вона жінка. Не скасовуй мене.
То я…
-Одні мужики і я? -Так.
У нас кепські справи з різноманіттям. Пробуємо змінитися.
Адам — гей з Філіппінів, і ми вважаємо, що це круто.
Це правда. Я усім геям гей.
Чувак, це жир. То що, до роботи?
Бенджаміне, ти перший. Починай.
«Сімнадцять причин, чому "Петріотс" цього року круті».
Крутяк, я в захваті. Продовжуймо.
Ну, ні.
Хочу написати смішну статтю-список
«Десять разів, коли Оказіо-Кортес перебивали чоловіки…»
Це чудово, бо перегукується з жіночим досвідом,
як і всі твої майбутні статті.
Я думала, що в мене колонка про стиль життя.
Так. Дівчачі статті.
Чувак.
Жіночі статті.
Привіт.
Так, щось непристойне. На що дивишся?
Раю, перестань.
Покажи.
-Раю! -Спокійно.
Будинки в Кармелі. Хочеш з'їздити?
-Раю. -Стоп.
Мамо, ти когось собі знайшла?
Хлопчика?
Дівчинку? О боже, мамо, будемо гомосексуальні разом.
Раю,
я продаю будинок.
-Що? -Пробач, я…
Не знала, як сказати.
Хочу почати з нуля.
Бабуся померла, а ти…
Ти виїхав.
Я тут. Я тут з тобою.
Ти ж лише на кілька днів.
Так, але ти зробила ремонт.
Безглуздо переїжджати зараз. Я…
Хоч би який ремонт я зробила, в Аґура-Гіллз я в пастці.
У мене нема друзів, нема відчуття спільноти.
Я самотня.
Я розумію, але це серйозне рішення.
Потрібно все обдумати.
Раяне, я все обдумала.
Мені треба на роботу.
Новина мене приголомшила,
але я все одно радий за тебе.
ДЕСЯТЬ МОЇХ НАЙСМІШНІШИХ ПАДІНЬ 1. ЕСКАЛАТОР В АҐОРА-ГІЛЛЗ У 2001 РОЦІ
Привіт, Раю.
Чим сьогодні займемося? Я позичила авто в мами.
Можемо сходити в кіно, на морозиво,
порізати якійсь сучці шини.
Чому нема Скай Феррейри?
Не знаю.
«Blondie».
«Подзвони мені».
До речі, я надіявся, що ти мені подзвониш.
Пробач. Знаю, я вдруге пропав безвісти,
але я переживав розрив.
Правду кажуть: розриви — це гівно.
Ще б пак. Радий, що ти подзвонив.
Я теж.
Знаєш, мене запросили на дуже вишукане весілля.
Весілля на друге побачення?
Раяне, це сміливо.
Не знаю, а ми знову пробуватимемо почати романтичні стосунки?
Не знаю.
Що скажеш?
Чорт.
Ніфіга собі. Кажуть, що через 20 років Нью-Йорк затопить.
Як прикро.
На добраніч, янголята.
Мамо, особистий простір!
Я знаю, коли ви займаєтеся сексом.
Уже десять років знаю.
Ого, вражає.
Твоїй мамі я розказала у 2012.
Спитала її: «Сказати їм щось?»
Вона відповіла: «Ні, Біно. Дай цій прекрасній квіточці розцвісти».
-Мамо, іди вже. -Добре.
На добраніч.
Тепер сексу в нас не буде.
Я думав, що секс скасовано ще після буріто на вечерю.
Не віриться, що я провела в «Лістікулі» день, і вже заїдаю стрес.
-Не треба осудливих поглядів! -Я…
Так, «Лістікул» — гівно.
Вони найняли мене лише тому, що я коричнева й товста дівчина,
тобто мене знову використовують.
І так, якщо хтось зароблятиме на моїх травмах, то нехай це буду я.
У мене практично нуль витрат, бо я живу в батьків,
я могла б фрілансити,
та ця робота допоможе сплатити борг і з'їхати.
Добре.
Тому знаєш що?
Нехай ця частина мого життя буде паскудна.
Тебе багато що турбує, і я хочу тебе підтримати,
тому ти все собі обміркуй, а я спущуся на кухню
і з'їм смачного сиру з холодильника твоєї мами.
І знаєш що?
Я й тобі трохи принесу.
Мені набридла ця гра в гейські хованки. Піду щось вип'ю.
Я піду з тобою.
Ні.
Розберися з цим.
Малий, це реальний кайфолом.
-Привіт. -Привіт.
Треба було вирішити, хто забере собі цей бар.
Чому я такий милий? Ти мені зараз не подобаєшся.
Справедливо.
Як справи?
Добре. Я вернувся до Річарда, якщо ти про це.
Я не про це, але радий за тебе?
-Грубо. Чому з питальною інтонацією? -Не знаю. Я просто збентежився.
Ти казав, що ви нещасливі разом, тому…
Не те щоб нещасливі, просто…
Він моя сім'я.
Ти тут теж не сам танцюєш.
Часу не гаяв, зійшовся з Генрі.
Ти точно після розриву жив у мами
у своєму дивному косплеї «Сірих садів».
Генрі — мій друг.
А мама сказала, що переїжджає в Кармел, і я підтримав її рішення.
Авжеж.
Не осуджуй, що я вернувся до Річарда.
Досить з мене несподіванок.
Навіть якщо все не ідеально, приємно розуміти,
що все буде добре.
Мені цього досить.
Теннере, давай без цього.
Будьмо чесні.
Я дуже злякався, коли мама сказала, що переїжджає.
Звісно, що злякався.
Може, ми знаємо один одного краще, ніж вважали?
Не знаю.
Ми про це не дізнаємося…
Принаймні ти не порушив правила.
Раяне, ми порушили чимало правил.
Ні, я про те, що перш ніж піти, ти зробив мені краще.
Дякую.
До зустрічі, Раю.
До зустрічі.
Але я прийшов сюди перший…
Це спальня номер два.
Донедавна це була кімната мого сина.
Ми не стерли зарубки зросту.
Який він високий.
Як це мило. Ми дітей не плануємо.
Поважаю ваш вибір.
А ми поважаємо планету, тому…
-Що це за колір? -Це… «томатний суп».
Сама придумала. Це було…
Можемо знести цю стіну й зробити гігантську спальню.
-Цю? -Не можна її зносити.
Це дім з двома спальнями.
А буде з однією гігантською.
Знаєш що? Позбудемося трояндових кущів. Викладемо все камінням.
-Класно. -Знаю.
«Камінням?»
Так.
Прошу вас піти.
Можемо лишити кущі, якщо їх зрошувати.
Це не проблема.
Коли вже ми одружимося?
Сонце, я не вірю в гетеросексуальний шлюб.
Без мобільних?
Це сильно. Гаразд.
Вона вкраде наші особисті дані.
Серйозно?
Я думав, це буде весілля на 500 людей,
а тут така приватна подія.
О ні. Невже Олівія потай вважає нас найкращими друзями?
Це хто?
Думаю, це майбутня дружина Олівії?
Її наречена кульгає?
Ми не можемо її не підтримувати.
Іде наречена
У чорному вбранні
Мамо, я тебе не запрошувала, але привіт.
Дивовижно спокійна
У м'якому мерехтливому сяйві
Рей, коли я збила тебе на машині,
то думала кинути тебе помирати.
Тоді я побачила твоє прекрасне обличчя й подумала: «Може, і залишуся».
-Добре. -Добре.
Олівіє,
я така рада, що ти тоді не втекла з місця ДТП.
Почасти тому, що я стекла б кров'ю.
Багато хто нас не розуміє.
Каже, це через травму голови.
Це неправда.
Ти унікальна й особлива людина.
Оголошую вас дружинами.
Чорт. Навіть дивні весілля мене розчулюють нахрін.
Аддерол шпріц?
Окі-докі. Люблю амфетамінні забави на весіллях.
-Будьмо, сонце. -Будьмо.
Раяне, читала статтю про падіння.
Ідеальне смішне чтиво, яке ковтнуть наші читачі-дурники.
Опублікую в понеділок.
Кім пішла, тому тепер ти можеш стати моїй улюбленцем.
Ура.
От і мій колишній. Привіт, Ілоне.
-Ти в порядку? -Так.
Проте від їжі не відмовлюся.
Їжі тут нема.
Олівія не хотіла, щоб люди плямкали в її найщасливіший день.
Добре, що в мене є горіхи.
-Раві! -Токсична маскулінність.
Та ні, я приніс горішки. Хочеш?
Такий завбачливий.
О боже.
Вітаємо всіх любих друзів
і тих, кого в деяких культурах вважають ріднею.
Зараз настав момент весілля, коли ви нас вихвалятимете.
Даруйте.
Олівіє,
твоя дружба змінила мені життя.
Я б не отримала шестизначної виплати, якби не застукала тебе на…
Дуже дякую, Саманто.
Раяне?
-Що? -Раю.
-Ні, дякую. -Іди туди.
-О боже. -Та ні.
Що я можу сказати?
Ти завжди була людиною, яка отримує те, що хоче.
Ти тиснеш на мене.
Інколи це корисний тиск, а інколи — ні.
Останнім часом від нього більше шкоди, ніж користі…
Більше не можу писати розбавлену маячню.
Не хочу догоджати іншим, щоб їм було комфортно в моїй присутності.
Я робив це все життя,
і жодного разу не питав себе:
«А мені комфортно?
Як, у біса, почуваюся я?»
Я звільняюся.
Хай там як,
бажаю вам щастя у шлюбі й житті.
Дякую.
Ну й ну.
Дякую.
О боже, який пустунчик!
Це було сміливо.
Малий, ти молодець.
Не вірю, що це зробив. Це Аддерол чи що?
Ні, це було щиро.
-Аддерол шпріц? -Що тепер робитимеш?
Не знаю. Опублікую свою статтю про інвалідність деінде.
Я знаю, де ти її опублікуєш.
-«Нью-Йорк таймс». -Раві!
Опублікуєш її на нашому новому вебсайті.
Набридло працювати на людей, які мене не розуміють.
Мені набридло тулити свій красивий, пишний задок
на крихітний стілець за їхнім занудним столом.
У мене буде власний стіл. Раві правду каже. Я підприємниця.
Я цього не казав, але згоден.
Байдуже. Я роблю ставку на себе. Що скажеш?
Ні.
Не хочу займатися вебсайтом.
Це твій задум і твоє дітище.
Проте я радо на тебе працюватиму.
Приймається.
Тепер я твій бос, сучко!
Іди до мене.
Ми теж до вас.
-Добре. -Пустіть нас.
Гей.
Так.
Треба вирішити, що далі. Ми з тобою? Між нами щось є.
Між нами завжди щось було, але пора вирішити, що з цим робити.
-Без емоційного знущання. -Добре, між нами справді щось є.
Генрі, мені…
зараз не варто заводити хлопця.
Пробач.
Проте найкращий друг мені не завадить.
Якщо ти не проти.
Добре.
Звучить не найгірше.
Я за.
-Добре. -Може, це й на краще.
Ми обоє любимо бути знизу.
Так, це складно.
Можна тебе на танець?
-Я, власне… -Я принесу випити.
Добре.
Я скучатиму.
Олівіє, я…
Мовчи.
Я люблю зверху.
Пам'ятаєш таке?
Коли ти сьогодні заявила, що працюватимеш на себе…
Моє крихке чоловіче его похитнулося,
але це було так сексуально.
Я дуже за тебе радий.
Я теж рада за себе.
Лише жаль, що я досі живу з батьками.
Та за все інше я рада.
Це означає, що в найближчому майбутньому я житиму в Лос-Анджелесі.
Тут у мене знайомства, я зможу зібрати гроші.
Повністю тебе розумію.
Стосунки на відстані — лайно, тому якщо не хочеш такої мороки…
то переїжджай в Лос-Анджелес.
-Чому? -Не змушуй мене це казати.
Хочу це почути.
Переліт з Окленда в Лос-Анджелес — 28 довгих хвилин.
-Тож якщо… -Добре.
Бо
я тебе люблю.
І хочу, щоб ти завжди був поряд.
-Це ти хотів почути? -Так.
І я тебе люблю.
-Гей! -Що ви?
-Хлопці! -Що?
-Ми заручилися! -Ні!
Я вагітна!
О боже!
Привіт, мамо. Скажене видалося весілля.
У нас конфіскували телефони. А ще там узагалі не було їжі.
Тобі щось приготувати?
Я сам.
Як ти? Усе добре?
Даруй.
Я не переїжджаю в Кармел. Я лишаюся тут.
Що? Та ні, їдь.
З гірчицею?
Так.
Мамо, вранці я паскудно повівся.
Ти маєш повне право жити власним життям.
У мене є життя. Воно тут.
Нема. Ти сама мені сказала.
Я провела там вихідні. Це абсурд.
А якщо я переїду туди, і жодних магічних змін не станеться?
Мамо, я розумію, чому тобі страшно.
Поки ми жили разом, а ти мене годувала…
Це було безпечно й затишно…
Проте якась частина мене думала:
«Чому я взагалі помчав на пошуки водоспаду?
Я міг залишатися серед річок й озер, до яких звик», але…
Пішло воно.
Ми обоє заслуговуємо на прекрасне життя.
Це тобі.
Дякую.
Яка красива метафора з водоспадом.
Яка смакота.
Я дечого навчився.
МІСЯЦЬ ПО ТОМУ
Раю, ми нічого не забули?
Не думаю. Боже, пусті будинки такі драматичні.
Стільки простору, відлуння. Наче їм бракує уваги.
Будемо прощатися?
Так.
Але не тут. Не хочу, щоб мене затьмарювали.
От і все.
Подзвоню, коли доїду.
Добре.
Люблю тебе.
І я тебе люблю.
Па-па.
-Привіт. -Де стаття, сучко?
Боже, скоро буде. Я з мамою прощався.
Мені жаль.
Треба відновити процес й забезпечити виконання домовленостей.
Тепер ти говориш на дивному офісному жаргоні,
який я не до кінця розумію.
Агов!
Святі, бляха, небеса.
Алло?
Раю, ти в порядку?
Так, усе добре.
Я тобі передзвоню.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська