EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Ett, två, tre, fyra,
fem, sex, sju, åtta.
Pinkalicious, hon luktar gott.
Han talar väl för sin ålder, CP:n åsido.
Men när kommer han att gå? Jag börjar bli orolig. Han är fem.
Jag har gåramen, men han vill inte veta av den.
Vi vet inte hur Ryans CP blir fysiskt än.
Du måste förbereda dig på att Ryan kanske aldrig kan gå.
Så hemskt.
Jag ska fånga dig. Jag kramar dig.
Hej.
Herregud. Vad obehaglig du är.
Du hade samma min när du var liten.
-Du älskar verkligen det här, eller hur? -Ja.
Det här behövde jag.
En morgonkram.
Jag började gråta av en försäkringsreklam i morse för att killen liknande Tanner.
-Kommer jag att klara mig? -Självklart.
Men du visste ju att han hade kille.
-Mamma! Det hjälper inte! -Förlåt, du har rätt.
Okej. Jag ger upp.
Kare, jag har tänkt. Jag inser…
Ryan!
Min söta pojke!
Det stärker min själ att se er tillsammans igen.
Det är en försoningens dag.
Din mamma och jag har bråkat lite. Men jag är redo för läkning.
Det gläder mig. Har vi träffats förut?
Självklart! Jag har berättat om Tonya.
Hon bodde med oss när du var liten.
Vi badade ihop. Minns du inte det? Det var ingen styrsel på dig.
-Det minns jag inte. -Som en liten säl.
Ja, vi gick sjuksköterskeprogrammet ihop. Nu bor hon här.
Jag såg att Susan bar ut alla sina grejer från Phil.
-Så det är nog slut mellan dem. -Tonya, vill du ha frukost?
Gärna. Tusan.
Pannkakor. Jag hoppades på fattiga riddare.
-Jag kan göra några. -Det vore underbart.
Om det inte är några problem.
Hallå?
Ja, det här är Karen.
Herregud.
Ja.
Är allt okej?
Mormor fick en stroke.
Hon är död.
Herregud! Nej!
Nej!
Min pappa sa det när han hade förlorat sina föräldrar.
Och jag ber om ursäkt för min reaktion.
Det är bara så triggande för mig eftersom min mamma gick bort i fjol.
Och man sörjer hela livet.
-Det är lugnt. -Jag…
Kare, oroa dig inte, okej? Snälla gör inte det.
Jag ska använda min smärta för att hjälpa dig med din.
Jag noterade att du inte grät innan.
-Och det är okej. Det är… -Tonya.
Du bearbetar. Helt normalt.
Varje lördag påminde mormor mig om var begravningsplanerna fanns.
"Kära Karen, om du läser det här har jag dött.
Förhoppningsvis inte på ett äldreboende, det hade jag aldrig gått med på.
Min begravning ska äga rum i S:t Valentina-kyrkan."
Kyrkan? Var hon religiös?
Jag vet inte. Ibland.
"Det ska vara en dyster affär. Ingen onödig uppsluppenhet."
Inget kul på en begravning?
Det räcker.
"Jag vill att du har på dig klänningen jag köpte åt dig till Ryans ettårsdag.
På mottagningen ska det serveras kallskuret.
En mer detaljerad meny finns.
Och den ska äga rum hemma hos mig."
Är det inte bättre att ha den hemma hos oss?
Nej, hon ville det här.
Okej.
Ryan, vi kollar sovrummet och badrummet och ser hur det är. Okej? Nu gör vi det.
Mamma?
Mamma!
Är du okej?
Javisst. Det är så mycket att göra.
Vi måste till begravningsbyrån, köpa blommor, ringa släkten.
Jag städar.
-Jag gör vad du än behöver. -Då följer du med mig och tar av lakanen.
Titta. Här är hon på sin examensdag.
Gud.
Hon var så vacker.
-Det var hon verkligen. -Ja.
-Vi använder det fotot. -Jag…
Du är en ängel som erbjuder dig att ta soffan. Tack.
Va? Det gjorde jag inte.
-Bli inte arg. Hon är ensam. -Okej.
Mamma, kan jag göra nåt mer?
Jag är skribent. Jag kan hjälpa dig med dödsrunan.
Det är under kontroll.
Okej. Vad ska du skriva om?
Jag vet knappt nåt om mormors liv. Vad hade hon för intressen?
Tja, hon fick mig.
Och det var väl det hela.
Hon var med i en bokklubb.
Men de sparkade ut henne.
Det var ett stort bråk om huruvida Hundra år av ensamhet var snuskig.
Hon tyckte inte det.
Hon älskade romantik och, du vet, det var det hela.
Hon fanns där.
Ska vi ta en paus?
Vet du vem som alltid har det värre än dig?
-Vem? -Sonja Morgan.
Just det! Första halvan av RHONY! Kära nån.
-Jag hämtar nåt att dricka. -Åh, Ry, jag…
…tänkte på…
Det är reklamen med han som liknar Tanner!
Jag är ledsen.
Det är okej. Vin hjälper.
Det är så dyrt med kabel-tv.
Mamma?
Först apelsinen, nu det här. CP slår till igen.
Jag är ledsen.
Ry, det finns definitivt saker du inte kan göra, men det här är inte en av dem.
-Varför lärde du mig aldrig? -Jag försökte, men du kom alltid undan.
-Okej, kan du lära mig nu? -Nej.
Det är enklare om jag gör det själv.
Gå.
Hur funkar den där?
-Säg. -Jag vill ha regnbågen.
Ryan, titta här. Den är som en snöflinga.
Det var så ledsamt. Det…
-Du kan lägga den här… -Ryan.
Titta. Mormor har en ny leksak åt dig.
-Här. -Inte krypa.
Vill du ha den, får du gå.
-Han kan inte gå. -Pjoskar du med honom kan han aldrig det.
Ja. Kom igen.
Ja. Kom. Bra!
Mycket bra. Ja.
-Mamma. -Det är okej. Duktig pojke.
Ser du? Vad snällt. Verkligen snällt.
Okej.
-Jag kan inte ställa mig upp… -Och du ska…
-Hej. -Karen. Hej.
Hör här,
min mamma har precis dött och jag vill inte vara ensam, så…
Jag är ledsen.
Kom här.
Hör här, mamma.
Jag har tänkt på det du sa, och
du gör så mycket för mig och jag vill bara hjälpa dig.
Så kan jag åtminstone få ansvara för maten på mottagningen?
Det vore underbart.
Kan du fixa kläderna mormor ville ha till den öppna kistan?
-Du vet vilka, va? -Den vita klänningen. Ska bli.
Jag ska göra dig glad.
Det positiva är att jag fick ett bra pris för skorna.
-Det är ju en vinst. -Eller hur?
-Ja. -Kim?
Hej.
-Hur mår du? -Det är okej.
Vad gör du här?
Jag visste att Karen hade det tufft så jag erbjöd mig att laga middag.
Ja, jag glömde nog berätta det för dig,
men din mamma och jag blev vänner när ni inte pratade.
Jag bjöd henne på din favoritmat.
Min fyllda pasta?
Jag förstår varför du gillar det. Det är utsökt. Förlåt. Är du arg?
Vanligtvis skulle jag vara det, men
du blev precis dumpad och din mamma har dött så jag släpper det.
Chana masala.
Det var inte lätt.
Det är så ovanligt att nån lagar mat åt mig. Tack.
Det var ett nöje.
-Jag skulle kunna sova i en vecka. -Ta det lugnt, jag kan ta disken.
Älskling, efter igår kväll borde nog Kim göra det.
Mamma, jag kan ta disken.
Jag gör det. Det är lugnt. Jag lagar mat, jag städar. Var är ringen?
Hata mig inte för att jag frågar, men hur är det?
Jag vet inte riktigt.
Jag fattar.
När min mamma dog antog alla att jag sörjde, men jag kände ingenting.
Precis så är det.
Jag kunde inte förstå att jag hade förlorat den viktigaste i mitt liv.
Du vet, min mamma, hon var en otrolig, kärleksfull person.
Moderskapet föll sig naturligt för henne. Hon tog hand om allt åt oss.
Jag tror ingen kan älska mig så som hon gjorde.
Jag vet vad du menar.
Kom in.
Säg inte ett ord.
Ms Hayes.
Fin klänning.
Kistan är redo om du vill ta en titt.
Herregud.
Herregud, Ryan!
Ryan, vad har du gjort?
Du glömde underklänningen!
Allting syns.
Herregud.
Hur skulle jag kunna veta det? Du sa inget.
Jag trodde inte att jag var tvungen att förklara hur kläder fungerar.
Vi skulle vilja ha en stängd kista.
Tack.
Jag är ledsen, mamma.
Det gör inget.
-Kim kanske skulle ha fixat klänningen. -Va?
Hon hade inte klantat till det.
Var inte så barnslig.
-Hej, Dawnielle. -Hej.
Herregud. Hon har en röd klänning.
Självklart.
Hej.
Se på dig, och dina kläder.
Det är så… Kul för dig.
Kan du dela ut de här?
Nej. Jag har karpaltunnelsyndrom.
Jag trodde du visste det. Jag vet att det är svårt idag.
-Kim, tack för att du kom. -Ja.
Kan du dela ut programmen?
-Självklart. -Tack.
-Hej. -Hej.
Jag är inte barnslig.
Du och Kim har ett band. Du anförtror henne mer än mig.
Få inte det här att handla om dig.
Det är min mors begravning. Snälla.
Herregud. Kände mormor nån mer som var gay? Hur?
Hej, tack för att du kom. Vi ska strax börja.
Ha så trevligt.
Jag kan inte göra nåt rätt idag, så jag går och sätter mig.
Ja.
-Ms Hayes. -Ja?
Vi är redo.
-Det kan inte vara alla. -Jag är ledsen.
Vi kan vänta.
Nej.
Vi gör det bara.
Res er.
Vi läser från Andra Timoteus.
Och nu, Lauries dotter, Karen.
Min mor var…
Tja, hon var supermamman.
Hon tog till sig moderskapet med lätthet.
Det blev hennes liv.
Jag kan inte fatta att hon är borta.
Jag tror inte att nån kan älska mig så som hon gjorde.
Ms Hayes, Ryan, jag beklagar sorgen.
Tack, Henry.
-Hur kände du mormor? -Jag var hennes trädgårdsmästare.
Ibland var hon förvirrad och kallade mig Ryan.
-Så heter jag inte. Henry. -Trevligt att…
Laurie blandar ihop bögar. Problematiskt!
-Jag är inte gay. -Jag ber om ursäkt.
Nu är jag problematisk. Jag menade inte att anta.
Inte för att det är nåt fel med att vara straight.
-Fast det är det lite. -Jag skojar. Jag är så gay.
Det var mitt upprepningsbeteende. Jag är autistisk.
Fast bara lite lätt.
Jag har cerebral pares. Också bara lite lätt.
Följ med till min grupp! Vi kallar oss för Crips.
Det kan vi givetvis inte lägga ut på Meetup.com.
-Du ska få mitt nummer. -Det vore toppen.
Ry.
Vi borde gå.
Ja, bara en sekund.
Gillade du ceremonin idag?
-Den var fin. -Ja.
Tack.
-Jag beklagar. -Jag uppskattar det.
-Ryan. -Ja.
Okej.
-Trevligt att träffas. -Hej då.
Nu ser vi till att gardinerna är öppna.
Det ser mindre deprimerande ut i ljuset.
Ry, var är keson?
-Det är inte kallskuret. -Jag vet!
Mormor hade väldigt specifika instruktioner.
Hur kunde du? Du förändras aldrig!
Köttbullarna ser utsökta ut.
Hon ville knappt ha mat.
Det spelar ingen roll! Jag borde ha gjort det.
Hur kan jag lära mig nåt när du är ett kontrollfreak?
Det här är… Bara… Vi pratar om det här senare.
-Morbror Gerald! Hej! -Hej!
Så kul att se er.
Moster Dawnielle.
Hej. Vad kan jag göra?
Moster Dawnielle är alkoholist.
Du kan se till att hon inte kommer åt spriten.
Moster Dawnielle! Tjena, tjejen! Hej!
Till mig? Tack.
Raring, hur är det med dig?
När jag var på min mors begravning, det var då sorgen sköljde över mig.
-Jag var ett vrak. Känner du det? -Jag ska…
-Slår det till? -Jag ska gå på toaletten.
Det är nog där det händer. Var redo. Håll i dig i nåt.
Under mottagningen så ville mamma att alla skulle få säga nåt fint om henne.
-Ry, vill du börja? -Visst.
Ja. Jag älskade min mormor.
Vi tittade alltid på Law and Order. Hon älskade när folk blev mördade.
Nån annan?
Jag kände inte Laurie, men jag känner Karen.
Jag ser att Karen är den hon är idag
på grund av den speciella relationen hon hade med sin mor.
Tack så mycket. Tack.
Skål för Laurie. En kvinna bland kvinnor.
Botten upp.
Vet ni vad? Vi skippar skitsnacket.
Mamma var ingen trevlig person. Hon var elak och självisk
och hade i allmänhet hemska åsikter om allt.
Karen, jag förstår precis.
-När min mor dog… -Tonya.
Jag är trött på att du pratar om din mamma och frågar hur jag mår.
Vet du vad jag känner?
Jag känner lättnad. Kan du rekommendera nån bok om det?
Mamma var dement. Hennes liv skulle bli hemskt.
Även utan demensen var hon en mardröm.
Jag är klar.
Amen! Så ska det låta, syster. Bra.
Tonya, håll käften.
Du har stannat för länge och det är dags att du går.
Ut med dig. Jag vill aldrig se dig igen!
Det är dags att alla går.
Hon ville att ni skulle stanna till åtta, men hon är död, vem bryr sig?
Jag vill bara ta av den jävla klänningen!
Tack gode Gud.
Jag trodde det skulle bli en till.
Moster Dawnielle? Tjejen? Du borde ringa efter en skjuts.
Du ser ut som min dotter.
Hej.
Jag ringer imorgon. Sov nu lite.
-Tappa inte bort henne. -Fan!
-Hej. -Hej.
Mamma, du betedde dig inte som Laura Ashley innan.
Jag tror att Laura Ashley hade varit stolt över mig.
Du, mamma.
Har jag förstört ditt liv?
Nej, älskling, nej.
Du sa att jag var en börda,
och sen mormor dog har du behandlat mig som en idiot.
Jag vill inte vara anledningen till att ditt liv inte är så som du vill.
Älskling, att få dig kanske gjorde livet lite svårare,
men också så mycket roligare.
Jag vill inte vara en till som du måste ta hand om.
Jag kommer att vilja ta hand om dig resten av livet.
Men du behöver inte det. Så det är dags för mig att tänka på vad jag vill.
Ja… Vad vill du?
Jag vet inte.
Men jag vill ha fler än åtta personer på min begravning.
Mamma, kom igen, du kan åtminstone få tvåsiffrigt. Jösses!
Kanske. Vi måste ta bort det här.
Okej.
Herregud.
Vänta, är det…
De italienska nachosen från Macaroni Grill? Jajamän.
De slutade väl med dem?
Jag vet. Men jag ringde och sa att nån dog, de bara: "Visst!"
Du din…
Och det är trippelbärstårtan från Sweet Lady Jane.
-Herregud! -Ja.
Den här dagen skulle suga, så jag fixade allt du gillar.
Du är bara…
Du är bara för söt…
Herregud.
Jag gråter.
-Nachosen gjorde att det brast. -Det är bra.
Ja.
Och titta, jag sopade ihop en stor hög med kvasten.
Men nu kan jag givetvis inte sopa upp det på skyffeln.
Kan du lära mig?
Sicksack. Så där!
Jag måste dra härifrån!
Du måste använda gåramen.
Ha benen så här.
-Den ska vara där. -Okej.
Du måste ta honom.
Vart tog min kille vägen?
Okej, beredd?
-Ja. -Okej.
-En till, du klarar det! -Jösses, sluta!
Ja.
Du gick!
Du gjorde det.
Du gick!
Du gjorde det!
Undertexter: Pauline Mengel