PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Raz, dva, tři, čtyři,
pět, šest, sedm, osm.
Pinkalicious, ta hezky voní.
Nehledě na MO, na svůj věk mluví dobře.
Kdy ale začne chodit?
Začínám mít obavy. Je mu pět.
Má chodítko, ale ani se ho nedotkne.
Ještě nevíme, jak se Ryanova MO projeví fyzicky.
Musíte počítat i s tím, že Ryan možná nikdy chodit nebude.
To je hrůza.
A mám tě. Teď tě umačkám.
Ahoj.
Ježíši. Naháníš mi strach.
Udělal jsi stejný ksichtík, jako když jsi byl malý kluk.
- Ty se v tomhle fakt vyžíváš, viď? - Jo.
To jsem potřebovala.
Hezké ranní objetí.
Mami, dneska mě normálně rozplakala reklama Geico.
Ten kluk vypadal jako Tanner.
- Myslíš, že se dám zase dokupy? - Jasně.
Vždyť jsi přece věděl, že má přítele.
- Mami! To mi moc nepomůže. - Promiň, máš pravdu.
Tak jo. Vzdávám to.
Kare, když to zpětně hodnotím…
Ryane!
Chlapečku můj!
To je neskutečná vzpruha, když vás vidím takhle pohromadě.
Dneska je den usmíření na všech frontách.
Včera večer jsme se s mámou trochu chytly, ale chci to urovnat.
To mám radost. My se známe?
No jasně! Říkala jsem ti o Tonye.
Žila s námi, když jsi byl malý.
Koupávali jsme se spolu. Pamatuješ? Byl jsi celej zplihlej.
- To si nevybavuju. - Zplihlej tuleň.
Taky jsme spolu chodily na zdrávku. A teď tu zase bydlí.
Kare, včera jsem zahlédla, jak se Susan pakuje od Phila.
- Takže je mezi nimi asi konec. - Tonyo. Hele, dáš si snídani?
Ráda bych. Sakra.
Palačinky. Doufala jsem, že budou tousty.
- Tak já ti je udělám. - To by bylo moc milý.
Jen jestli ti to nevadí. Dík.
Haló?
Ano, tady Karen.
Pane bože.
Ano.
Děje se něco?
Babička měla mrtvici.
Umřela.
Pane bože! Ne!
Ne!
SPEŠL
TO MASO MĚ JEDNOU ZABIJE
Tohle mi řekl táta, když přišel o rodiče.
Omlouvám se za ten hysterický výlev.
Jen mě to prostě fakt zasáhlo.
Loni mi totiž zemřela máma.
Stesk tě nepřejde nikdy.
- To neřeš. - Já bych…
Kare, ničeho se neboj. Vážně.
Pomocí své bolesti ti pomůžu překonat tu tvoji.
Všimla jsem si, že jsi ani nebrečela.
- Ale to nevadí. To nic. - Tonyo.
Teprv to zpracováváš. To je běžný.
Každou sobotu
mi babička připomínala, kde najdu vše o jejím pohřbu.
„Milá Karen,
jestli tohle čteš, tak jsem zemřela.
Snad ne v domově důchodců. S tím bych nikdy nesouhlasila.
Můj pohřeb by se měl konat v kostele sv. Valentýna.“
V kostele? Byla pobožná?
Já nevím. Občas.
„Chtěla bych mít vážný obřad. Žádné zbytečné veselí.“
Nemá na pohřbu být zábava?
Tak dost, Ryi.
„Chci, aby sis oblékla ty báječné šaty,
které jsem ti koupila na Ryanovy první narozeniny.
Na hostině by se měly podávat uzeniny.
Podrobnější menu je v příloze.
A měla by se konat v mém domě.“
Nezdálo by se ti to logičtější u nás?
Ne, takhle si to přála.
Dobře.
Ryane, podíváme se, v jakém stavu jsou ložnice a záchod.
Jo? Podíváme se na to.
Mami?
Mami!
Jsi v pořádku?
Jo. Musí se toho tolik stihnout.
Pohřební ústav, zajistit květiny, obvolat rodinu.
Uklidím to tu.
- A já udělám, cokoliv je třeba. - Převlíkneš postele. Pojď se mnou.
Podívej.
Tady je, když odmaturovala.
Páni.
Byla fakt krásná.
- To teda byla. - Jo.
- Použil bych tuhle fotku. - Já…
Jsi zlatej, že ses nabídl, že přespíš na gauči. Děkuju.
Cože? Nic takovýho jsem jí nenabídl.
- Nezlob se na ni. Je osamělá. - Jasně.
Mami,
můžu ještě s něčím pomoct?
Jsem spisovatel. Mohl bych ti napsat smuteční řeč.
To udělám sama.
Tak jo. A o čem budeš psát?
Došlo mi, že o životě babičky moc nevím. Měla nějaké koníčky?
No, měla mě.
Ničemu jinému
se vlastně nevěnovala.
Jo a byla v knižním klubu.
Ale vyhodili ji. Prostě ji vykopli.
Proběhla tam šílená hádka o to,
jestli je kniha Sto roků samoty sprostá.
Ona si to nemyslela.
Zbožňovala
milostné romány a to bylo asi tak všechno.
A byla mi k dispozici.
Co si dát pauzu?
Víš, kdo je na tom vždycky hůř než ty?
- Kdo? - Sonja Morganová.
No jo! Sladký život v New Yorku už je v půlce!
- Ale ne. - Skočím pro pití, jo?
Ryi,
myslela jsem na…
To je ta reklama, kde ten kluk vypadá jako Tanner!
Promiň.
V pohodě. Víno to napraví.
Kabelovka je tak drahá.
Jejda.
Mami?
Nejdřív ten pomeranč a teď tohle. MO mi zase komplikuje život.
Mrzí mě to.
Ryi, je fakt, že něco prostě nezvládneš, ale tohle bys zvládnout mohl.
- Proč jsi mě to nenaučila? - Já to zkoušela, ale ty jsi nechtěl.
- Tak mě to můžeš naučit teď, ne? - Ne.
Bude jednodušší, když to udělám sama.
Běž.
Jak to asi funguje?
- Řekni mi to. - Chci tu duhu.
Ryane, podívej se. Tohle vypadá jako sněhová vločka.
To bylo tak smutný.
- Můžeš to hodit do toho bagru… - Ryane.
Hele, podívej. Babička má pro tebe novou hračku.
- Tady. - Žádné lezení.
Hezky si pro ni dojdi.
- On neumí chodit. - Nerozmazluj ho. Tak se to ani nenaučí.
To je ono. Tak pojď.
Pojď.
Jo. Tak pojď. Dobře!
Výborně. To je ono.
- Mami. - To nic.
- Počkej, já ti… - To je hodný kluk.
Vidíš? To se ti fakt povedlo.
Tak jo, pojď ke mně.
- Nedokážu se postavit. - Já si tě takhle…
- Ahoj. - Karen, ahoj.
Poslyš,
právě mi umřela máma a já nechci být sama.
- Takže… - To je mi líto.
Pojď sem.
Hele, mami.
Přemýšlel jsem o tom, co jsi řekla.
Děláš toho pro mě tolik,
tak ti chci pomáhat.
Nemohl bych se aspoň postarat o tu hostinu?
A víš co? To bys mi moc pomohl.
Můžeš taky donést ty šaty, které si babička přála do rakve?
- Víš, který to jsou? - Ty bílý. Jasně.
Budeš ze mě mít radost, slibuju.
Pozitivní je, že jsem ty Louboutinky výhodně prodala.
- To je dobrý. - Že jo?
- Jo. - Kim?
Ahoj.
Jak to zvládáš?
V pohodě.
Co tady děláš?
Vím, jak na tom Karen je, tak jsem se nabídla, že uvařím večeři.
No jo, možná jsem ti to zapomněla říct.
Když jste spolu nemluvili, tak jsme se skamarádily.
Udělala jsem jí tvoje oblíbené plněné mušle.
Moje těstovinové mušle?
Už chápu, proč je máš tak rád.
Jsou vynikající. Promiň. Zlobíš se?
Normálně bych se zlobil,
ale tys dostala kopačky a tobě zemřela máma, tak to nechám být.
Chana masala.
To je ale jazykolam.
Nestává se často, že mi někdo uvaří. Děkuju ti.
Bylo mi potěšením.
Klidně bych týden prospala.
Tak si odpočiň. Umyju nádobí.
Zlato, po tom včerejšku to radši necháme na Kim.
Mami, nádobí zvládnu.
Já ho umyju. Vždyť o nic nejde.
Uvařím, uklidím. Kdo si mě chce vzít?
Nezlob se, že se ptám, ale jak to snášíš?
Já ti ani nevím.
Chápu.
Když máma umřela, všichni si mysleli, že truchlím.
Byl jsem ale jen otupělý.
A přesně tak se teď cítím.
Nemohl jsem uvěřit, že odešel nejdůležitější člověk v mém životě.
Moje máma
byla úžasná, láskyplná osoba.
Byla to fakt dobrá matka.
O všechno se postarala.
Nikdo mě už nebude milovat tak jako ona.
Ten pocit znám.
Pojď dál.
Nic neříkej.
Paní Hayesová.
Krásné šaty.
Rakev je připravená, můžete se podívat.
Pane bože.
Bože, Ryane!
Ryane, cos to provedl?
Zapomněl jsi na spodničku!
Všechno je jí vidět.
Panebože.
Mami, jak jsem to mohl vědět? Neřekla jsi mi to.
Nenapadlo by mě, že je třeba, abych ti vysvětlila základy oblékání.
Pane,
rozhodli jsme se pro uzavřenou rakev.
Děkuju.
Promiň mi to, mami.
Nic se neděje.
Možná se o oblečení měla postarat Kim.
Cože?
Já jen že ta by to určitě nepodělala.
Nebuď jak malej.
- Ahoj, Dawnielle. - Ahoj.
Pane bože. Vzala si červené šaty.
Jak jinak.
Ahoj.
To se podívejme, co sis oblíkla.
To je tak… Moc hezký.
Mohla bys tohle porozdávat?
To nepůjde. Mám syndrom karpálního tunelu.
Tys to nevěděla? Promiň. Vím, že je to pro vás těžký den.
- Kim, díky, žes přišla. - Za málo.
Můžeš rozdat tyhle programy?
- Určitě. - Děkuju.
- Ahoj. - Čau.
Mami, nejsem jak malej.
Jen říkám, že si s Kim rozumíte a očividně radši něco svěříš jí než mně.
Prosím tě, dneska tady nejde o tebe.
Tohle je pohřeb mé matky. Prosím.
To snad ne. Babička znala i jiného gaye? Jak to?
Ahoj, díky, že jsi přišel. Za chviličku začneme.
Užij si to.
Dneska evidentně nemůžu dělat vůbec nic. Radši si jdu sednout.
Jdi.
Paní Hayesová?
- Ano? - Můžeme začít.
Tohle nemůžou být všichni.
Je mi líto.
Můžeme pár minut počkat.
Ne.
Dáme se do toho.
Povstaňte.
Číst budeme z druhé kapitoly Timotea.
A nyní předávám slovo Lauriině dceři Karen.
Moje matka byla…
No, byla to
super máma.
Byla v tom fakt dobrá.
Tak dobrá, že nežila ničím jiným.
Nemůžu uvěřit, že už tady s námi není.
Nikdo mě už asi nebude milovat tak jako ona.
Paní Hayesová, Ryane, upřímnou soustrast.
Děkujeme, Henry.
- Odkud znáš babičku? - Byl jsem její zahradník.
Občas to popletla a říkala mi Ryan.
Chyba. Jsem Henry.
Těší mě.
Pletla si gaye? Tak to je špatné!
Nejsem gay.
Moc se omlouvám.
Teď jsem se zachoval špatně já. Neměl jsem si tipovat.
Ne že bych měl něco proti heterosexuálům, to ne.
- Možná malinko. - Dělám si srandu. Jsem zcela jasný gay.
To jen ta moje porucha. Jsem autista.
Ale jen maličko. Jde o mírnou formu.
Já mám zase mozkovou obrnu. Taky jen mírnou.
Zvu tě do naší terapeutický skupiny. Říká se jí Crips.
A tohle jméno samozřejmě na Meetup.com dát nemůžeme.
Dám ti na sebe kontakt.
To by bylo super.
Ryi.
Měli bychom jít.
Jo, počkej chvilku.
Líbil se ti obřad?
- Moc hezký. - Jo.
Děkuju.
- Promiňte. - Jsi laskavý.
- Ryane. - Tady to je.
Super.
- Rád jsem tě viděl. - Měj se.
Musíme roztáhnout všechny závěsy.
Za světla to nepůsobí tak depresivně.
Ryi, kde je cottage sýr?
- Tohle přece nejsou uzeniny. - Já chtěl…
Babička měla striktní požadavky.
Jak jsi to mohl udělat? Nezměníš se.
Ty masový kuličky vypadají dobře.
Být po jejím, nic by tu nebylo.
To je fuk! Měla jsem si to zařídit sama.
Jak se mám něco naučit, když všechno musíš řídit?
Tak to jsi…
Probereme to později.
- Strýčku Geralde! Ahoj! - Ahoj!
Tak ráda tě vidím.
Teta Dawnielle.
Zdravím. Tak s čím mám pomáhat?
Teta Dawnielle je alkoholička.
Dávej pozor, ať se nedostane k chlastu.
Teto Dawnielle! Zdravím vás!
To je pro mě? Děkuju.
Jak to snášíš, drahoušku?
Pamatuju si, jak mě na pohřbu mojí mámy přepadl strašlivý smutek.
- Zhroutila jsem se. A co ty? - Půjdu…
- Už tě to chytlo? - Musím na záchod. Promiň.
Tam tě to určitě přepadne, tak pozor. Radši se něčeho drž.
Máma si přála,
aby o ní při hostině každý z vás něco hezkého řekl.
- Ryi, chceš začít? - Klidně.
Babičku jsem miloval.
Dívali jsme se spolu na Zákon a pořádek.
Vraždy fakt zbožňovala.
- Někdo další? - Laurie jsem neznala, ale znám Karen.
Můžu směle říct, že Karen je taková, jaká je,
díky výjimečnému vztahu, který měla se svou matkou.
Moc děkuju. Díky.
Připíjím na Laurie. Na ženu s velkým Ž.
A do dna.
Víte co? Přestaneme plácat nesmysly.
Moje máma nebyla hodná. Byla zlá, sobecká
a celkově měla na všechno příšerný názory.
Tomu naprosto rozumím, Karen.
- Když zemřela má matka… - Tonyo.
Už mi leze na nervy, jak pořád mluvíš o své mámě a o mých pocitech.
Víš, jak mi doopravdy je?
Pociťuju úlevu. Doporučíš mi na to nějakou knihu?
Máma trpěla demencí.
Čekalo by ji peklo.
I bez demence to s ní byla hrůza.
Mně to stačilo.
Amen! Jen tak dál, sestro. Výborně.
Tonyo, zavři hubu.
Už tu zacláníš dost dlouho. Je čas odejít.
Vypadni. Už tě nechci nikdy vidět!
Vlastně můžete zmizet všichni.
Máma chtěla, abyste zůstali do osmi, ale je mrtvá, tak koho to zajímá?
Chci si konečně sundat ty zkurvený šaty!
Díky bohu.
Já myslela, že bude další pohřeb.
Teto Dawnielle? Drahoušku?
Měla byste si zavolat taxíka.
Vypadáš jako moje dcera.
Měj se.
Zítra zavolám. Vyspěte se.
- Ať ti neuteče. - Do prdele!
- Ahojky. - Ahoj.
Mami, takový chování by ti Guth-Jarkovský určitě neschvaloval.
Myslím si, že Guth-Jarkovský
by na mě byl pyšnej.
Hele, mami.
Zničil jsem ti život?
Ne, zlato, kdepak.
Nedávno jsi řekla, že jsem přítěž,
a od smrti babičky se ke mně chováš jako k packalovi.
Nechci být ten, kvůli komu nemůžeš mít život, o kterém sníš.
Zlato, možná jsi mi trochu zkomplikoval život,
ale zároveň jsi do něj vnesl hodně radosti.
Nechci být jen někdo, o koho se musíš starat.
Budu se o tebe chtít starat po zbytek svého života.
Jenže to ty nepotřebuješ.
Proto musím popřemýšlet o tom, co vlastně chci.
No a co teda chceš?
Nevím.
Jsem si ale jistá, že na svém pohřbu chci víc než osm lidí.
No tak, mami.
Ty to dotáhneš minimálně na dvojciferný číslo!
Snad. Musíme sbalit to jídlo.
Dobře.
Pane bože.
Hele, nejsou to…
Italský nachos z Macaroni Grillu? Ano, jsou.
Já myslela, že už je nedělají.
Jo, ale zmínil jsem smuteční hostinu, tak je teda udělali.
Ty jeden!
A tohle je třívrstvý ovocný dort od Sweet Lady Jane.
- No teda! - Jo.
Věděl jsem, že dnešek bude na prd, tak jsem koupil, co máš ráda.
Ty jsi tak…
Jsi moje nejmilejší zlatíčko.
Bože můj!
Já brečím.
Ty nachos mě dostaly.
- To je dobře. - Jo.
A podívej.
Všechno smetí jsem smetl na hromádku.
Už to ale nedokážu namést na lopatku.
Předvedeš mi to?
Nahoru, dolů. Tady to máš!
Mizím odsud!
Musíš použít chodítko.
Takhle si dej nohy.
- Lopatku si dáš na zem. - Dobře.
Musíš ho chytit!
Kam zmizelo to moje mimčo?
Můžeme?
- Jo. - Dobrá.
- Ještě kousek a máš to! - Přestaň s tím!
Jo.
Ty jsi sem došel!
Chodíš!
Dokázals to.
Ty chodíš!
Dokázals to!
Překlad titulků: Michal Pokorny