‫- כל המוזיקה, אלא אם כן מצוין אחרת,‬ ‫מבוצעת על ידי מיילס דייוויס. -‬
‫- כל המילים של מיילס נכתבו על ידו,‬ ‫ונקראו על ידי קרל למבלי -‬
‫מוזיקה תמיד‬ ‫הייתה כמו קללה אצלי.‬
‫תמיד חשתי דחף לנגן מוזיקה.‬
‫זה הדבר הראשון שהיה לי בחיי.‬
‫אני חושב עליה כשאני נכנס למיטה‬ ‫וכשאני מתעורר.‬
‫היא תמיד שם.‬
‫היא ראשונה בסדר העדיפויות.‬
‫החיים הם הרפתקה ואתגר.‬
‫לעמוד במקום ולהישאר בטוח‬ ‫לא היה העיקר.‬
‫אבל תמיד הייתי כמו שאני,‬ ‫הייתי ככה כל חיי.‬
‫כל מי שרוצה ליצור לנצח‬ ‫חייב לדגול בשינוי.‬
‫- 1926 -‬
‫נולדתי באלטון, אילינוי,‬
‫עיירת נהר קטנה על גדות נהר המיסיסיפי.‬
‫אבי העביר את המשפחה למזרח סנט לואיס.‬
‫מזרח סנט לואיס וסנט לואיס‬ ‫היו עיירות כפר מלאות באנשי כפר,‬
‫במיוחד הלבנים מהסביבה.‬
‫כפריים מאוד,‬
‫וגזעניים עד העצם.‬
‫מיילס גדל במשפחה עשירה.‬
‫אביו היה רופא שיניים.‬
‫הייתה לו גם חווה והוא גידל בקר...‬
‫- רג'ינלד פטי‬ ‫תושב מזרח סנט לואיס -‬
‫וחזירים וכל זה.‬
‫הם היו הטופ של הטופ בעיר.‬
‫הוא היה הבנאדם השני‬ ‫העשיר ביותר במדינת אילינוי.‬
‫- קווינסי טרופ‬ ‫סופר -‬
‫גבר שחור.‬
‫אבל בתקופה שבה הוא גדל,‬ ‫זאת עדיין אמריקה של ג'ים קרו,‬
‫- פארה גריפין‬ ‫סופרת -‬
‫ולכן עושרו, עושרו של אביו,‬
‫לא הגן עליו מפני הפרדה וגזענות‬ ‫במקום כמו מזרח סנט לואיס.‬
‫ביום הולדתי ה-13,‬ ‫אבא שלי קנה לי חצוצרה חדשה.‬
‫אימא שלי רצתה שיהיה לי כינור,‬ ‫אבל אבא שלי פסק שלא.‬
‫זה גרם לוויכוח גדול ביניהם.‬
‫היה הרבה כעס ביניהם מאז היותי ילד.‬
‫הוא היה שומע את אמו ואביו‬ ‫מדברים ומתווכחים...‬
‫- לי אנני בונרי‬ ‫חברת ילדות -‬
‫אז אני מניח שזה מה שעיצב אותו‬ ‫כילד צעיר.‬
‫מיילס ספג את זה.‬ ‫הוא ספג את כל זה.‬
‫הכעס, היחס הזה כלפי נשים.‬
‫אני זוכר שאימא שלי לקחה דברים‬ ‫וזרקה אותם על אבא שלי.‬
‫הוא כל כך התעצבן עליה שהוא הכה אותה.‬
‫הוא הפיל כמה‬ ‫שיניים מהפה שלה.‬
‫זה בטוח השפיע עליה איכשהו,‬
‫למרות שאני לא ממש יודע איך.‬
‫מיילס נחשב לגאון,‬
‫אבל הוא גם נחשב…‬
‫אני מניח שמוזר.‬
‫- תיכון לינקולן‬ ‫מזרח סנט לואיס, אילינוי -‬
‫מיילס היה יוצא ליער,‬
‫מקשיב לבעלי החיים‬ ‫או מקשיב לציפורים,‬
‫ומנגן את מה ששמע.‬
‫תמיד הייתה לו דרך משלו לעשות דברים.‬
‫בגיל צעיר מאוד‬
‫מיילס נעשה חבר בחטיבת החצוצרות‬ ‫של "השדים הכחולים של אדי רנדל".‬
‫מיילס צעיר וקטן,‬
‫והוא בקושי יכול למלא את‬ ‫החליפה שהוא היה צריך ללבוש להופעות האלה.‬
‫- אשלי קאן‬ ‫סופר -‬
‫בזמן שהחבר'ה האחרים בלהקה של אדי רנדל‬ ‫הלכו לעבודה ביום...‬
‫- בנג'מין קות'רה‬ ‫היסטוריון -‬
‫הנער הזה, מיילס דייוויס,‬
‫הופך במהרה למנהל המוזיקלי‬ ‫של להקת הריקוד הפופולרית הזו.‬
‫- "איי לאב דה רית'ם אין אה ריף"‬ ‫בילי אקשטיין ותזמורתו -‬
‫אז נקודת המפנה האמיתית של מיילס‬ ‫מגיעה כשבמהלך חופש הקיץ אחרי התיכון,‬
‫הוא מוזמן לנגן עם הלהקה של בילי אקשטיין.‬
‫גם צ'רלי פרקר וגם דיזי גילספי חברים בלהקה.‬
‫זאת אומרת, ממש שם זאת המעבדה,‬
‫העתיד של הג'אז המודרני בביג בנד הזאת.‬
‫התחושה הכי טובה שהייתה לי בחיי,‬
‫בזמן שאני לבוש,‬
‫הייתה כשפגשתי לראשונה את דיז ואת בירד.‬
‫הייתי בן 18.‬
‫החלטתי בו במקום‬ ‫שאני חייב ללכת לניו יורק, לרחוב 52,‬
‫שם קרה כל האקשן.‬
‫- 1944 -‬
‫וולטר קרונקייט מדווח.‬
‫שנות מלחמה תמיד מביאות‬ ‫אופנות וטעמים חדשים,‬
‫והטעם המוזר ביותר כרגע‬ ‫הוא ההתרגשות שיוצר‬
‫הרעש המוזיקלי שנקרא ג'אז.‬
‫המוזיקה המוזרה‬ ‫הזו הואשמה בכל דבר,‬
‫כולל מזג האוויר הרע וריקבון המוסר הנוכחי.‬
‫רחוב 52 היה כמו מכה של מועדוני ג'אז.‬
‫- ‬ ‫ג'ימי הית'‬ ‫מוזיקאי -‬
‫היו מועדוני ג'אז בשני צדי הרחוב.‬
‫מעולם לא שמעתי שום דבר‬ ‫כמו מה שניגנו ברחוב 52.‬
‫היינו באים לשם ומקשיבים בתדהמה.‬
‫החרא הזה היה כל כך טוב, זה היה מפחיד.‬
‫בכל מקום קטן היה רמקול בחוץ...‬
‫- ג'ימי קוב‬ ‫מוזיקאי -‬
‫שבאמצעותו שמעת מה קורה בפנים.‬
‫אבל יכולת לעמוד בחוץ ואתה יודע...‬
‫- דן מורגנשטרן‬ ‫סופר -‬
‫ולשמוע את המוזיקה עד ששוער…‬
‫במועדונים היו שוערים שהיו מגרשים אותך.‬
‫- ג'וליארד -‬
‫מיילס נרשם לג'וליארד‬ ‫כי הוא רצה ללמוד מוזיקה,‬
‫ומשום שאימא שלו רצתה שהוא יהיה‬ ‫מוזיקאי מיומן וכל זה.‬
‫הוא רציני לגבי ג'וליארד,‬ ‫הוא ממש מחויב לזה,‬
‫והוא מעריך את מה שג'וליארד יכול להציע.‬
‫הרבה זקנים חשבו שאם תלך ללמוד‬
‫זה יגרום לך להעמיד פנים שאתה לבן.‬
‫אם תלמד משהו בתיאוריה‬ ‫כבר לא יהיה רגש בנגינה שלך.‬
‫נהגתי ללכת לספריה‬ ‫ולשאול לחנים של כל המלחינים הגדולים.‬
‫רציתי להכיר את כל מה שמתרחש בעולם המוזיקה.‬
‫ובכל זאת, הוא יודע שקורה משהו אחר.‬ ‫הוא לא קורה אצל ג'וליארד.‬
‫אז במהלך היום הוא פקד את ג'וליארד‬
‫ובלילה הוא היה ברחוב 52.‬
‫העברתי את השבוע הראשון שלי בניו יורק‬ ‫בחיפוש אחר בירד ודיזי.‬
‫בזבזתי את כל הכסף שלי ולא מצאתי אותם.‬
‫ואז ערב אחד שמעתי איזה קול מאחוריי אומר,‬
‫"היי, מיילס, שמעתי שאתה מחפש אותי."‬
‫הסתובבתי והנה היה בירד.‬
‫- "הוט האוס"‬ ‫צ'ארלי "יארדבירד" פארקר -‬
‫מוזיקאים שיצרו בי בופ היו מדעני טילים.‬
‫אפשר להשוות בין הבי בופ לפרויקט מנהטן.‬
‫- גרג טייט‬ ‫סופר -‬
‫ופיתחו אותו כמה אקוסטיקאים רציניים,‬
‫שעשו כל מה שיכלו כדי לדחוף את המוזיקה הזאת‬ ‫הכי רחוק שיכלו.‬
‫אז מיילס נכנס לסוג של חממה‬ ‫של מחקר ופיתוח מוזיקלי.‬
‫בי בופ היה מוזיקה שחורה.‬
‫הוא היה מוזיקה של מוזיקאים שחורים...‬
‫- ג'רלד ארלי‬ ‫היסטוריון -‬
‫שרצו להתרחק מכל שמץ של רמז‬ ‫לדימוי של זמרים נודדים.‬
‫בלי לחייך ולצחוק ולרקוד וכאלה.‬
‫בלי בידור, בנאדם.‬
‫הם רצו להיות אמנים בדיוק כמו סטרווינסקי.‬
‫- קווינסי ג'ונס‬ ‫מוזיקאי -‬
‫בדיוק כמו סטרווינסקי,‬ ‫שהוא אמן טהור.‬
‫מיילס ראה את הדמויות האלה‬ ‫שלבושות בכזו אלגנטיות.‬
‫הכבוד שהתלווה לזה והאצילות שהתלוותה לזה‬
‫והביטחון העצמי המופרז.‬
‫זמן קצר מאוד אחרי שמיילס‬ ‫מתחיל ללמוד בג'וליארד,‬
‫איירין מגיעה, אהובתו מהתיכון,‬
‫עם הילד שלהם ועם תינוק נוסף בדרך.‬
‫פתאום היא הופיעה,‬ ‫דופקת על הדלת המזדיינת שלי.‬
‫אימא שלי אמרה לה לבוא.‬
‫זה נראה כמעט בלתי אפשרי,‬
‫מה שהוא היה מנסה לעשות בגיל הזה.‬
‫יש את המצב בבית, עם ילדים.‬
‫יש את כמות הזמן שכל תלמיד רציני בג'וליארד‬ ‫צריך להשקיע,‬
‫אבל יש גם את הזמן והמחויבות‬
‫שהמוזיקה הזאת תיקח,‬
‫ובשלב מסוים, חייבים לוותר על משהו.‬
‫מוזיקה הייתה הכול. היא הייתה הכול.‬
‫היא הייתה מינית, חושנית, הכול.‬
‫עוצמה.‬
‫הכול. הומור.‬
‫אז הוא לא יכול היה לחלוק אותה עם עוד מישהו.‬
‫אז מישהו היה צריך להיות משני לה.‬
‫יום אחד, המורה אמרה שהבלוז צמח‬
‫מהסבל המדכא של העבדים, של העבדות...‬
‫- ויין שורטר‬ ‫מוזיקאי -‬
‫ומהבכי והיללות וכל זה,‬
‫שהם הפכו לבלוז של האנשים בשלשלאות.‬
‫מיילס ישב בחלק האחורי של החדר איפשהו,‬
‫והוא מרים את ידו בזמן שהיא מדברת.‬
‫ואז היא אמרה, "כן?"‬
‫והוא אמר,‬
‫"את שקרנית מסריחה",‬
‫ויצא מהחדר.‬
‫מיילס, בתוך חודשים,‬ ‫מתחיל לבלות עם בירד,‬
‫להקליט עם בירד.‬
‫הוא מתפוצץ,‬
‫ממש בין רגע.‬
‫בכל לילה הוא היה עולה לדוכן עם בירד.‬
‫בירד היה מנגן את תחילת המנגינה‬ ‫ופשוט משאיר אותו לבד על הבמה.‬
‫והוא אמר שהוא הקיא כל לילה,‬
‫כי הוא היה כל כך לחוץ ומושפל.‬
‫כלומר, הג'אזיסטים האלה‬ ‫יכלו לייגע אותו על החצוצרה כל לילה,‬
‫אבל הוא הבין משהו אחר.‬
‫הוא חושב על הסגנון‬ ‫שבאמת משקף את מי שהוא.‬
‫טון ישר, ליריות…‬
‫זה הוא. זה הוא, באופן אורגני וייחודי.‬
‫- תמי ל. קרנודל‬ ‫מוזיקולוגית -‬
‫מיילס פוגש את גיל אוונס,‬ ‫ויש שם מידה של כבוד הדדי‬
‫ומסירות הדדית למוזיקה‬
‫שיחזיקו מעמד חיים שלמים.‬
‫אהבתי את הדרך שבה גיל כותב מוזיקה,‬ ‫והוא אהב את הדרך שבה אני מנגן.‬
‫שמענו צלילים באותה צורה.‬
‫בסוף שנות ה-40, הם עובדים על פרויקט ביחד.‬
‫הוא נקרא "בירת' אוף דה קול".‬
‫נונט שיוצר מעין מיזוג‬ ‫של רעיונות קלאסיים מודרניים עם ג'אז.‬
‫ועכשיו, גבירותיי ורבותיי,‬
‫אנחנו מציגים לכם משהו חדש‬ ‫במוזיקה המודרנית.‬
‫"רשמים במוזיקה המודרנית"‬ ‫עם מיילס דייוויס הגדול‬
‫והארגון החדש והנפלא שלו.‬
‫אני חושבת שהכוונה הייתה ליצור‬ ‫מוזיקה קלה, מוזיקת קונצרטים,‬
‫שבכוונה לא ניחנה במרץ ובפאנק‬ ‫של רחוב 52.‬
‫אבל הרעיון המרכזי הוא ליצור צבעים חדשים,‬
‫שאיתם אפשר להגדיל את פלטת הג'אז.‬
‫ואני חושב שהוא היה מודע לעובדה‬ ‫שכדי להזיז את המוזיקה קדימה,‬
‫צריך ללכת למקום שכף רגלה לא דרכה בו.‬
‫לב הציוויליזציה האירופית‬ ‫שוב פועם בחוזקה.‬
‫פריז משוחררת!‬
‫זהו קיצם של ארבע שנות שלטון נאצי בפריז.‬
‫כעת היא שבה להיות "עיר האורות".‬
‫זו הייתה תקופה ייחודית מאוד לצרפת.‬
‫- ג'ולייט גרקו‬ ‫שחקנית -‬
‫מאוד.‬
‫כי הייתה אופוריה שכזו,‬
‫אופוריה של אחרי מלחמה.‬
‫היו שתי פצצות.‬ ‫הפצצה האטומית והשחרור.‬
‫אחרי המלחמה, צרפת הייתה שונה,‬ ‫אירופה הייתה שונה...‬
‫- וינסנט בסייר‬ ‫סופר -‬
‫והם היו זקוקים לצליל חדש לעידן הזה.‬
‫וזה היה ג'אז.‬
‫אתם מאזינים כעת לחמישייה‬ ‫של טאד דימרון ומיילס דייוויס.‬
‫הנה מיילס דייוויס.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה שלי בחו"ל.‬
‫אהבתי להיות בפריז,‬ ‫ואהבתי את היחס שקיבלתי.‬
‫הוא אמר שאפילו האוכל‬ ‫היה טעים יותר בצרפת.‬
‫אפילו הריח באוויר היה יפה יותר בפריז.‬
‫הרגע הזה נתן לו דרייב.‬
‫מוזיקה הייתה כל חיי.‬
‫תמיד הייתי כל כך בקטע של המוזיקה‬ ‫שאף פעם לא היה לי זמן לרומנטיקה.‬
‫עד שפגשתי את ג'ולייט גרקו.‬
‫- "סו לה סייל דה פארי"‬ ‫ג'ולייט גריקו -‬
‫בהופעה הראשונה שראיתי שמיילס ניגן,‬ ‫ראיתי אותו מהצד.‬
‫וזה היה יוצא דופן.‬ ‫זה היה ממש יפה.‬
‫יפהפה מבחינה אסתטית. הוא היה יפהפה.‬
‫האנגלית שלי עדיין גרועה,‬
‫אבל באותו זמן, היא הייתה ממש נוראית.‬
‫ו..‬
‫אבל הצלחנו להבין זה את זו.‬
‫זה היה נס.‬
‫זה היה מה שנקרא נס של אהבה.‬
‫ג'ולייט ואני היינו הולכים יחד‬ ‫לאורך נהר הסן,‬
‫מחזיקים ידיים ומתנשקים,‬
‫מביטים זה בזו בעיניים ומתנשקים עוד קצת.‬
‫אהבתי מאוד את איירין,‬
‫אבל מעולם לא הרגשתי כך בחיי.‬
‫היא מכניסה אותו למעגל‬ ‫של אמנים אחרים,‬
‫של אינטלקטואלים, של פילוסופים,‬ ‫של המוחות הגדולים של אותה תקופה.‬
‫ג'אז נתפס כשיא של האמנות באותה תקופה‬
‫בקרב המעגלים האינטלקטואליים והיצירתיים‬ ‫בצרפת.‬
‫הוא פוגש את פבלו פיקאסו,‬ ‫את ז'אן-פול סארטר…‬
‫הוא מקבל יחס של שווה בין שווים‬ ‫מכמה מענקי היצירה הגדולים של אותם ימים.‬
‫פריס, בשביל מיילס,‬ ‫היא סוג של הזדמנות לאפשרויות ופוטנציאל.‬
‫התחושה שאדם יכול להיות לגמרי עצמו‬
‫מעבר לגבולות הגזע,‬
‫שזה לא משהו שיעצור אותך,‬
‫ושלמעשה זה יכול להיות משהו‬
‫שתורם ליכולת שלך להתרומם מעלה מעלה.‬
‫בפריז הבנתי שלא כל הלבנים היו אותו הדבר,‬
‫שחלקם החזיקו בדעות קדומות ואחרים לא.‬
‫עברו רק כמה שבועות,‬
‫אבל אני חייתי באשליה של אפשרות.‬
‫אולי קרה נס.‬
‫סארטר שאל את מיילס,‬ ‫"למה שלא תתחתן עם גרקו?"‬
‫ומיילס ענה, "כי אני מאוהב בה.‬
‫אני אוהב אותה. "‬
‫הייתי כל כך מדוכא‬ ‫בגלל חזרתי למדינה הזאת במטוס‬
‫שלא יכולתי לומר שום דבר כל הדרך חזרה.‬
‫לא ידעתי שאני הולך לחטוף כזאת מכה.‬
‫כל אמן אפרו-אמריקני שבילה זמן בחו"ל‬ ‫מדבר על האכזבה העמוקה שבלחזור לארה"ב.‬
‫אתה רואה את הארץ שלך כמו שהכרת אותה,‬
‫אבל באור אפילו יותר חזק‬ ‫כי חווית משהו שונה.‬
‫היה לי קשה לחזור אל החרא שאנשים לבנים‬ ‫גורמים לבנאדם שחור לעבור במדינה הזאת.‬
‫איבדתי את תחושת המשמעת שלי,‬
‫איבדתי את תחושת השליטה על חיי‬ ‫והתחלתי להיסחף.‬
‫לא עבר זמן רב והרואין נעשה הרגל,‬
‫מה שאומר התארגנות על הרואין‬ ‫והזרקה כל הזמן, כל היום וכל הלילה.‬
‫זה כל מה שחייתי בשבילו.‬
‫הקריירה שלו יוצאת משליטה.‬
‫אין ציפייה לכך שמיילס הולך לשרוד,‬
‫בטח לא לכך שהוא שוב יהיה מוזיקאי מצליח.‬
‫היה לי מועדון קטן ב...‬ ‫אני חושב שבהרטפורד.‬
‫הזמנתי את ה"סימפוני סיד אולסטארס".‬
‫וסימפוני סיד אמר, "אל תיתן למיילס כסף".‬
‫אז מיילס ניגש אליי בלילה הראשון ואומר,‬ ‫"ג'ורג', תן לי חמישה דולרים."‬
‫אמרתי, "מיילס, בחייך, בנאדם."‬
‫- ג'ורג' ויין‬ ‫מקדם מכירות ג'אז -‬
‫"ג'ורג', תן לי שני דולרים."‬
‫"בחייך, מיילס".‬
‫"ג'ורג', תן לי 50 סנט."‬
‫"היי, בנאדם. אתה יודע..."‬
‫"ג'ורג ', תן לי פני".‬
‫זו הפגישה הראשונה שלי עם מיילס.‬
‫ניגנו במועדון בניו יורק,‬
‫ואבא שלו הגיע ממזרח סנט לואיס‬ ‫ובא למועדון...‬
‫- ג'ימי הית'‬ ‫סקסופון -‬
‫והוריד אותו מהבמה‬ ‫והשאיר את החצוצרה שלו והכול, ואמר,‬
‫"קדימה, אתה חוזר איתי הביתה."‬
‫הרגשתי כמו ילד קטן‬ ‫שהולך עם אבא שלו.‬
‫מעולם לא הרגשתי ככה בעבר‬
‫וכנראה לא הרגשתי ככה מאז.‬
‫בדרך הביתה, אמרתי לו‬ ‫שאני הולך להפסיק עם סמים הבלתי חוקיים‬
‫ושאני רק צריך לנוח קצת.‬
‫לא עבר זמן רב והזרקתי שוב‬ ‫ושאלתי כסף מאבא שלי כדי לממן את ההרגל שלי.‬
‫אפשר היה לראות אותו מתהלך בלילה.‬
‫היית נתקל בו איפשהו.‬
‫לא ידעת בכלל שזה מיילס.‬
‫אולי הוא אפילו לבש בגדים שנראו כמו...‬
‫- יוג'ין רדמונד‬ ‫תושב מזרח סנט לואיס -‬
‫גרמו לו להיראות חסר בית.‬
‫רצינו שהוא יהיה סופרמן.‬
‫וזה פשוט...‬
‫לא עובד ככה.‬
‫היה לי קשה נורא לראות אותו מידרדר ככה.‬
‫אבל אני...‬
‫אני לא רוצה לדבר על זה.‬
‫יצאתי לחווה של אבי במילשטאדט.‬
‫הייתי חולה.‬
‫אם מישהו יכול היה להבטיח‬ ‫שאמות תוך שתי שניות,‬
‫הייתי מסכים לזה.‬
‫זה נמשך בערך שבעה או שמונה ימים.‬
‫לא יכולתי לאכול.‬
‫ואז יום אחד זה נגמר, פשוט ככה.‬
‫נגמר.‬
‫הרגשתי טוב יותר.‬
‫הרגשתי טוב, טהור.‬
‫בחור לבן צעיר אחד‬ ‫הקים חברת הפקות ג'אז חדשה בשם "פרסטיז'",‬
‫והוא חיפש אותי כדי שאצור בשבילו תקליט.‬
‫הנחתי שמכאן אני יכול רק לעלות.‬
‫כבר הייתי בתחתית.‬
‫אנחנו, האזרחים הכושים,‬ ‫החלטנו לא לנסוע באוטובוסים...‬
‫תחרות מיס אמריקה.‬ ‫-הדודג'רס משתוללים.‬
‫אמט טיל נרצח על ידי...‬
‫שברולט מוטורמיק החדשה והמדהימה.‬
‫כל תערובות העוגות של בטי קרוקר...‬
‫היום אחר הצהריים, דיסנילנד,‬ ‫הממלכה המדהימה בעולם...‬
‫- "בלו מונק"‬ ‫ת'לוניוס מונק -‬
‫הייתי במועדון בניו יורק‬ ‫ומיילס היה בחלק האחורי של המועדון.‬
‫ומיילס עצר אותי ביציאה מהמועדון, ואמר,‬ ‫"אתה הולך לערוך פסטיבל ג'אז בניופורט?"‬
‫אמרתי, "כן, מיילס."‬
‫הוא אמר,‬ ‫"אתה לא יכול לערוך פסטיבל בלעדיי."‬
‫אמרתי, "מיילס, אתה רוצה להשתתף בפסטיבל?"‬
‫הוא אומר,‬ ‫"אתה לא יכול לערוך פסטיבל בלעדיי."‬
‫אז אמרתי, "בסדר, אתקשר לסוכן שלך."‬
‫ניופורט היה כמו אודישן.‬
‫בקהל המאזינים היו מנהלים מקולומביה רקורדס.‬
‫"קולומביה רקורדס"‬ ‫היה ה"טיפאני" של חברות התקליטים בזמנו.‬
‫הוא ידע מה הייתה המשמעות של זה.‬
‫הוא ידע מה הייתה המשמעות של זה בשבילו.‬
‫אז כשהייתה לו הזדמנות כזאת‬ ‫כמו שהייתה לו בניופורט,‬
‫הוא הלך עליה, ועם יצר נקמה.‬
‫מיילס הצמיד את פעמון החצוצרה שלו‬ ‫אל המיקרופון,‬
‫ושינה את כל עולם הג'אז בו במקום‬ ‫ושינה את הקריירה שלו בו במקום,‬
‫כי היופי של השיר הזה‬ ‫והיופי של החצוצרה של מיילס‬
‫הפך את הבי בופ למוזיקה שכולם יכולים לקבל.‬
‫עכשיו הם יכלו לנגן את המוזיקה‬ ‫של מיילס בזמן שהם עושים אהבה.‬
‫צריך הרבה אומץ כדי לנגן בלדה.‬
‫אתה יודע,‬ ‫קל להסתתר מאחורי כמה תווים מבולגנים...‬
‫- קרלוס סנטאנה‬ ‫מוזיקאי -‬
‫ו... "תראו מה אני יכול לעשות".‬
‫מבין? טוב.‬
‫רוב הגברים פוחדים להיות פגיעים.‬
‫זה מה שנשים הכי אוהבות בגבר.‬
‫אני חושב שמיילס, מצד אחד,‬ ‫הוא יוצא ככה...‬
‫אבל אז הוא מתחיל לנגן ואנשים כזה...‬
‫אתה יודע, הוא פשוט מנטרל אותך.‬
‫הסאונד של מיילס ייחודי מהתו הראשון.‬
‫יש תחושה של...‬
‫עונג, יופי.‬
‫יש משהו מאוד רומנטי.‬
‫אבל הוא רומנטי בלי להיות רגשני.‬
‫הוא שופך בפניך את הלב שלו,‬
‫בכזאת ישירות, ישר אל הלב, אל ה...‬
‫אל האיברים החיוניים שלך.‬
‫אני רוצה להרגיש איך מיילס נשמע.‬
‫למיילס הייתה דרך נגינה‬
‫שנשמעה כמו אבן שמדלגת על אגם.‬
‫- הרבי האנקוק‬ ‫מוזיקאי -‬
‫הוא פשוט נגע בגלים.‬
‫לפעמים הוא משמיט תו.‬
‫וראיתי אנשים עם פרצוף ממש כזה...‬
‫- מרקוס מילר‬ ‫מוזיקאי -‬
‫שמחכים לתו הבא הזה.‬
‫הצליל שלו היה כל כך טהור...‬
‫ואלגנטי...‬
‫וטעים.‬
‫טעים מבחינה מוזיקלית.‬
‫מיילס יכול היה לנגן תו אחד...‬
‫ראיתי בעצמי... פשוט תו אחד,‬
‫וכמה מהבזבזנים הגדולים האלה‬ ‫שהגיעו למועדון,‬
‫הבזבזנים הגדולים האלה צצים,‬ ‫הם שומעים את התו האחד הזה ואומרים,‬
‫"זה עשה את זה בשבילי.‬ ‫זה שווה את כל הכסף שלי."‬
‫והם מוכנים לעזוב.‬
‫מיילס היה אומר, "באם!"‬ ‫והם היו אומרים, "זהו זה, בנאדם".‬
‫בפברואר או במרץ 1956,‬
‫נאלצתי להסיר גידול לא-סרטני מבית הקול שלי.‬
‫הוא הציק לי כבר זמן מה.‬
‫היה אסור לי אפילו לדבר‬ ‫במשך עשרה ימים לפחות.‬
‫עבר שבוע.‬ ‫הוא היה במצב די טוב.‬
‫- קורטז מק'קוי‬ ‫חבר -‬
‫בשבוע השני...‬
‫הוא לא היה מסוגל לסתום את הפה.‬
‫כולם היו חבורה של בני זונות.‬
‫וזהו זה.‬
‫נהיה לו קול צורם כזה.‬
‫והוא מעולם לא החלים.‬
‫באותה תקופה אף אחד‬ ‫לא ידע שמיילס עבר ניתוח...‬
‫- סנדרה מק'קוי‬ ‫חברה -‬
‫ושהקול שלו נפגע בעקבותיו.‬
‫הוא עלה על במה‬
‫והתחיל להכריז, בקול המחוספס הזה,‬ ‫מה הוא הולך לנגן באותו הערב,‬
‫ואני חושבת שהוא הצליח לומר‬ ‫שניים או שלושה משפטים,‬
‫והקהל, חלק גדול ממנו,‬ ‫התחיל לצחוק עליו.‬
‫ומיילס הסתובב‬
‫והסתכל על הקהל,‬ ‫היה לו מבט מוזר מאוד על הפנים,‬
‫והוא הלך.‬
‫אני יכול לתקשר עם להקה‬ ‫באמצעות מבט מסוים בלבד.‬
‫זה מה שאני עושה‬ ‫כשהגב שלי מופנה לקהל.‬
‫אני לא יכול לדאוג‬ ‫לדיבורים וקשקושים בזמן שאני מנגן‬
‫כי המוזיקה מדברת אליהם כשהכול בסדר.‬
‫ג'ורג' אבקיאן,‬ ‫מפיק הג'אז של קולומביה רקורדס,‬
‫רצה להחתים אותי על חוזה בלעדי.‬
‫אמרתי לו שאני רוצה לחתום אצל קולומביה‬ ‫בגלל כל החרא שהוא הציע לי.‬
‫ג'ורג' אבקיאן אומר,‬
‫"הנה רשימת דרישות שאני רוצה שתעמוד בהן.‬
‫אתה חייב להיות נקי.‬
‫אתה צריך להקה עקבית. "‬
‫והדבר האחרון הוא שהוא צריך להשתחרר‬ ‫מהחוזה שלו עם פרסטיז'.‬
‫אני אנגן את זה ואגיד לך מה זה אחר כך.‬
‫הייתה לו חמישייה חדשה‬ ‫עם ג'ון קולטריין כנגן סקסופון הטנור,‬
‫והוא לקח את החמישייה‬ ‫לאולפנים של רודי ואן יילדר,‬
‫והוא עבר מנגינה אחרי מנגינה אחרי מנגינה...‬
‫- ג'ק צ'יימברס‬ ‫היסטוריון -‬
‫ותוך יומיים הקליט מספיק מוזיקה‬
‫כדי להיפטר מהמחויבות שלו לפרסטיז'.‬
‫הוא בעצם שחרר את המוזיקאים מהאזיקים‬ ‫ואמר, "הנה.‬
‫תעשו מה שאתם רוצים. תהיו איתם.‬
‫אני פשוט אתן למוזיקה לחיות,‬ ‫אתן לה לנשום ואתן לה להתפתח‬
‫כמו שאנחנו מרגישים אותה. "‬
‫מיילס חשב שהוא פשוט נפטר מהההתחייבות שלו‬ ‫מהר ככל האפשר,‬
‫אבל למעשה הם יהלומים‬ ‫של מוזיקת ג'אז ספונטנית.‬
‫שני מפגשי מרתון,‬ ‫שלוש שעות או יותר של מוזיקה מוקלטת.‬
‫אחד מההישגים הגדולים בהיסטוריית הג'אז.‬
‫- לעבוד עם החמישייה של מיילס דייוויס -‬
‫-להירגע עם החמישייה של מיילס דייוויס -‬
‫-להתחמם עם החמישייה של מיילס דייוויס -‬
‫- לבשל עם החמישייה של מיילס דייוויס -‬
‫פגשתי את מיילס דייוויס לראשונה‬ ‫כשהופעתי עם להקת קתרין דנהאם.‬
‫זו הייתה ההיכרות שלי‬ ‫עם כל כך הרבה אנשים שפגשתי באותו זמן...‬
‫- הבובה הרוקדת של אירופה -‬
‫בעולם עסקי השעשועים הזה.‬
‫זאת אומרת, הייתי בפריז, הייתי בברלין,‬ ‫הייתי בכל מקום.‬
‫אמרו לי שיש לי‬ ‫את הרגליים הכי טובות בעסק.‬
‫יו אובריאן רצה לצאת איתי,‬
‫רורי קאלהון רצה לקחת אותי ללאס וגאס.‬
‫- פרנסס טיילור‬ ‫רקדנית -‬
‫אלוהים, אני מנסה לחשוב‬ ‫על כל הגברים השונים...‬
‫כרקדנית הייתי מרהיבה על הבמה הזאת...‬
‫- הבובה הרוקדת של אירופה -‬
‫ואני מניחה שהם רק רצו לגלות עליי עוד.‬
‫לא ידעתי הרבה על ג'אז.‬
‫מי שידעתי עליו היה ג'וני מתיס.‬
‫- "צ'אנסס אר"‬ ‫ג'וני מתיס -‬
‫הופעתי ב"סירוס"‬
‫ומיילס ראה את ההופעה,‬
‫והוא נשבה בקסמי מיד.‬
‫אבל כך היו כולם.‬
‫זה היה רק עוד פרק של גברים...‬
‫שרוצים להיות עם פרנסס.‬
‫סמי דייוויס ג'וניור ביקש ממני להצטרף‬ ‫להצגה חדשה שהוא העלה בשם "מיסטר וונדרפול".‬
‫יום אחד, בדרכי לחזרות,‬
‫מיילס הולך במורד הרחוב,‬
‫והסתכלנו זה על זו‬ ‫והוא הסתכל עליי ואמר,‬
‫"עכשיו כשמצאתי אותך,‬ ‫לעולם לא אתן לך ללכת."‬
‫ומה שקרה היה‬ ‫שעברתי לגור איתו.‬
‫פרנסס טיילור הייתה ממש מוזה,‬ ‫השראה.‬
‫היא הייתה האדם הכי מעורר השראה‬ ‫שהוא היה בזוגיות איתו.‬
‫זאת שהוא היה איתה הכי הרבה זמן.‬
‫היא הייתה מישהי שנתנה לו יציבות ואהבה‬
‫בתקופה שבה הפיק כמה מהיצירות ‬ ‫הכי פורצות דרך ופופולריות שלו.‬
‫הוא היה צריך לנסוע לפריז,‬
‫והשאיר לי את המוזיקה.‬
‫התאהבתי בצליל שלו.‬
‫התחברתי אליו.‬
‫ופשוט השמעתי אותה שוב ושוב.‬
‫וזו הייתה ההיכרות שלי עם המוזיקה שלו.‬
‫בשנת 1956, כשמיילס הגיע לאירופה,‬
‫היינו אמורים לערוך חזרה.‬
‫- רנה אטרטגר‬ ‫פסנתר -‬
‫הוא מעולם לא ניגן עם חטיבת קצב אירופאית.‬
‫והוא לא אמר שלום.‬
‫הוא לא חייך בכלל.‬
‫ובלי לומר מילה אחת,‬ ‫הוא פשוט התחיל לנגן.‬
‫ואני התחלתי לנגן בעקבותיו מיד‬ ‫כי הכרנו את המוזיקה שלו.‬
‫היינו מעריצים של המוזיקה שלו.‬
‫אני תמיד שואל את עצמי את השאלה,‬
‫אם היינו אומרים, "סליחה, מה אתה מנגן שם?‬ ‫אנחנו לא מכירים את זה."‬
‫אני לא חושב שהוא היה אוהב את זה,‬ ‫אבל ניגנו את זה.‬
‫והוא אמר, "בסדר", ואז הוא...‬ ‫זה הכול. זהו זה.‬
‫היינו מאורסים.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫לא אעזוב אותך, ג'וליאן.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫בלי הקול שלך,‬ ‫הייתי אבוד בארץ של דממה.‬
‫- ז'אן מורו -‬
‫זה לא נועז במיוחד.‬
‫מיילס במקרה היה בפריז...‬
‫- בסרטו של לואי מאל -‬
‫בזמן שלואי מאל סיים את הסרט שלו...‬
‫- מעלית לגרדום -‬
‫אסנסו פור לה שאפו,‬ ‫מעלית לגרדום.‬
‫איזו מין בדיחה זו?‬
‫מאל היה צעיר מאוד‬ ‫והיה ממש בתחילת הקריירה שלו.‬
‫כסף?‬
‫הוא גם רצה לעשות קולנוע שונה,‬
‫ולשנות את הדרך שבה עושים סרטים,‬
‫כמו לצלם אנשים אמיתיים בסט אמיתי.‬
‫והוא פנה למיילס עם הרעיון,‬ ‫"האם תהיה מוכן ליצור פסקול ג'אז?"‬
‫לפני כן, מוזיקאי, בשביל סרט, הוא היה בא,‬ ‫הוא היה מבקש מ-30 איש לבוא.‬
‫כינור, כלי הקשה, כלי נשיפה וכולי.‬
‫ו"שלוש-ארבע, רבותיי, מוכנים?‬ ‫שלוש-ארבע."‬
‫האנשים שכותבים את המוזיקה יודעים‬ ‫בדיוק כמה זמן לוקחת כל סקוונציה.‬
‫שתי דקות וארבעים שניות וכולי.‬
‫ובכן, לא עם מיילס.‬
‫מיילס לא כתב מוזיקה.‬
‫הוא ניגן את כל המוזיקה‬
‫ישירות בפני ההקרנה של הסרט.‬
‫פשוט אילתר ויצר את הצליל‬ ‫בתגובה לתמונות של הסרט.‬
‫ההסתכלות על התמונה‬ ‫באותו זמן שאנחנו מנגנים‬
‫הייתה חשובה מאוד כי הוא ז'אן מורו.‬
‫המוזיקה שלו, אבל הסבל של ז'אן מורו.‬
‫מהר מאוד, הבנו שאנחנו עושים משהו...‬
‫שאנחנו עושים משהו יוצא מן הכלל.‬
‫הפסקול הזה הפך את הסרט למפורסם.‬
‫הרבה אנשים שמעו קודם את התקליט...‬
‫- מיילס דייוויס‬ ‫אסנסו פור לה שאפו -‬
‫ורק אז רצו לראות את הסרט.‬
‫במהלך ההקלטה של "מעלית לגרדום",‬
‫מיילס חווה דרך חדשה לגשת לאלתור.‬
‫זה משהו שהוא יפתח בשנים הבאות.‬
‫אז משהו התחיל באולפן ההקלטות‬
‫של "מעלית לגרדום".‬
‫תתחיל שוב, בבקשה.‬
‫הנה.‬
‫0-62-291.‬
‫מספר שתיים, טייק אחד.‬ ‫-רק רגע אחד.‬
‫כנראה הייתי הראשון שם,‬ ‫כי הייתי צריך לסדר את התופים.‬
‫אז סחבתי את התופים שלי, סידרתי אותם‬ ‫וחיכיתי עד שכל האחרים יסתדרו במקומות.‬
‫הוא נכנס עם פתקים קטנים שהיו לו.‬
‫אפילו תווים לא היו לו בשביל זה.‬
‫והדבר היחיד שהוא אמר לי זה,‬
‫"פשוט תזרום", מבין?‬
‫- ג'ימי קוב‬ ‫תופים -‬
‫הוא אמר, "פשוט תזרום".‬
‫לא כתבתי את כל המוזיקה של "קיינד אוף בלו",‬
‫אבל הבאתי סקיצות‬ ‫כי רציתי הרבה ספונטניות בנגינה.‬
‫ידעתי שאם יש לך מוזיקאים מעולים,‬
‫הם יתמודדו עם המצב וינגנו מעבר למה שיש שם‬ ‫ומעל למה שהם יכולים לדעתם.‬
‫החלק הראשון של "אז מה"...‬
‫ואז פול נכנס לבס ואומר…‬
‫זה היה הדבר הראשון ששמעתי ממיילס.‬
‫לקחתי את התקליט מאוסף התקליטים של אבא שלי,‬ ‫ניגנתי אותו.‬
‫הדבר הראשון שתופס את האוזן שלך‬ ‫הוא פול צ'יימברס מנגן את הבייסליין הזה.‬
‫אסור לנו להטיל אפילו ספק קטן‬ ‫בטקסטים הקדושים, אבל עשינו את זה, נכון?‬
‫- ג'ושוע רדמן‬ ‫מוזיקאי -‬
‫כאילו, אתה יודע, למה התנ"ך הוא התנ"ך?‬ ‫זה התנ"ך, מבין?‬
‫למה "קיינד אוף בלו"‬ ‫הוא "קיינד אוף בלו"?‬
‫הוא "קיינד אוף בלו", פשוט ככה,‬ ‫והוא שינה את הצליל של הג'אז.‬
‫התנפצות המצילה בתחילת "אז מה",‬
‫חשבתי שהגזמתי איתה.‬
‫היא נשמעה לי חזקה יותר‬ ‫ממה שהייתה אמורה להיות.‬
‫ונדמה שהיא מצלצלת לנצח,‬
‫אבל היא מביאה אותך ישר למנגינה.‬
‫זה כאילו עלית על הכביש המהיר,‬
‫ושאר המנגינה פשוט מתחילה.‬
‫ב"קיינד אוף בלו", מה שהוא ביקש מהם לעשות‬
‫הוא לחשוב יותר לעומק‬ ‫על איזה מן צליל אפשר ליצור.‬
‫הוא אמר, "יש לי כמה רעיונות. קדימה".‬
‫וזה משהו שמיילס עושה בשארית חייו.‬
‫"קיינד אוף בלו" לא באמת מסגיר‬ ‫את התשוקה שלו כל כך בקלות‬
‫אבל באותו הזמן,‬ ‫ברגע שהמוזיקאים האלה נפתחים,‬
‫הם מראים לך כמה יצירתיים ומבריקים‬ ‫הם יכולים להיות,‬
‫וכמה משלהבים.‬
‫"קיינד אוף בלו" ממש בישר‬ ‫על דרך שונה לחשוב על המוזיקה שלך,‬
‫ועל דרך שונה לנגן את המוזיקה‬ ‫ולגשת למוזיקה.‬
‫ובשביל קולטריין,‬ ‫זו הייתה הדלת שהוא היה צריך‬
‫כדי למצוא את הזהות שלו.‬
‫מעטים שומעים את הפוטנציאל‬ ‫שבג'ון קולטריין הצעיר,‬
‫אבל מיילס צירף אותו אליו‬ ‫וסיפק לקולטריין את המרחב הנדרש‬
‫להפוך לאמן שמאוחר יותר נאהב ונוקיר.‬
‫אנשים שבכלל לא אוהבים ג'אז‬ ‫אוהבים את האלבום הזה.‬
‫בכל עשור יש משהו... יש אנשים חדשים‬ ‫שמדברים על "קיינד אוף בלו".‬
‫"זה מה שגרם לי להתחיל לשמוע מוזיקת ג'אז".‬
‫אפשר לשמוע את זה מאות פעמים.‬
‫תמיד יש לזה משהו חדש לומר.‬
‫וזוהי, עבורי, ההגדרה של יצירת מופת.‬
‫אני לא חושב שמיילס ידע‬ ‫שזה הולך להיות תקליט‬
‫שימכור יותר תקליטים מכל תקליט אחר‬ ‫בהיסטוריה של מוזיקת הג'אז, אתה יודע?‬
‫אם מיילס היה חושב שזה הולך להיות ככה,‬
‫הוא היה מבקש את הבניין,‬
‫והוא היה מבקש שיעמדו בחוץ‬ ‫שתי מכוניות פרארי ברגע זה.‬
‫אתה יודע, הוא היה משתגע לגמרי.‬
‫אם הוא היה חושב שמשהו כזה הולך לקרות,‬
‫הוא היה יוצא עליהם.‬
‫"קיינד אוף בלו" הופך מיד להצלחה.‬
‫הוא הופך לכוכב מיינסטרים פופולרי.‬
‫העסקה עם קולומביה מכניסה את המוזיקה שלו‬ ‫אל המיינסטרים האמריקאי כמו שלא קרה מעולם.‬
‫הוא מצליח להעלות את עצמו‬ ‫לדרגת מאסטרו מוזיקלי.‬
‫כל מה שאי פעם רציתי לעשות‬ ‫זה להעביר את מה שאני מרגיש באמצעות מוזיקה.‬
‫החתימה אצל קולומביה באמת הכניסה יותר כסף,‬
‫אבל מה רע בלקבל כסף על העבודה שלך,‬ ‫ולקבל כסף טוב?‬
‫כשהוא רצה להראות את הגאווה שלו במה שהוא‬ ‫זה היה העידן של הגבר השחור,‬
‫ומיילס היה דוגמה בולטת של זה,‬
‫והוא התלבש הכי טוב שהיה יכול, בנאדם.‬
‫מיילס דייוויס היה ההתגלמות של המגניב.‬
‫הגיבור המיתולוגי הזה.‬
‫הוא הופך לסופרמן השחור שלנו.‬
‫כשיצא אלבום חדש של מיילס...‬
‫- ג'יימס מטיום‬ ‫מוזיקאי -‬
‫היינו מסתובבים עם האלבום, בנאדם.‬
‫לאהוב את מיילס‬
‫היה כשלעצמו ההגדרה של להיות "בעניינים".‬
‫מיילס דייוויס לבש את כל הבגדים המגניבים‬ ‫ונהג במכוניות מהירות, וכל הנשים והכול.‬
‫לא רצינו רק לנגן עם מיילס דייוויס,‬ ‫רצינו להיות מיילס דייוויס.‬
‫- לני ווייט‬ ‫מוזיקאי -‬
‫הייתי אומר, "מיילס,‬ ‫מה אתה עושה עם הילדים שלך,‬
‫כשאתה רוצה להוציא אותם לבילוי?"‬
‫הוא אמר, "אני אומר להם לתפוס מונית."‬
‫מיילס הופך לייצוג של סוג של מגניב,‬
‫סוג של תחכום,‬
‫סוג של גבריות.‬
‫סוג של גבר שחור שאי אפשר להתעסק איתו.‬
‫להיות מגניב ובעניינים‬ ‫וכועס ומתוחכם ולבוש הכי טוב שאפשר.‬
‫הייתי כל אלה ויותר,‬
‫אבל ניגנתי כמו בן זונה בחצוצרה‬ ‫והייתה לי קבוצה מצוינת,‬
‫אז לא קיבלתי הכרה‬ ‫רק בגלל התדמית של המורד.‬
‫אנשים התחילו לדבר‬ ‫על המסתוריות של מיילס דייוויס.‬
‫אני חושבת שצבע עורו הכהה‬ ‫של מיילס דייוויס,‬
‫במקום לראות בו מעמסה,‬
‫הוא ראה בו נכס.‬
‫זה היה שונה מאוד‬
‫מכל דבר שהוקרן בטלוויזיה או בקולנוע‬ ‫באותה תקופה.‬
‫מיילס הפך את זה למשהו מגניב,‬ ‫למשהו נחשק.‬
‫הייתי מתוקתק בכל פעם שהופעתי בציבור,‬
‫וגם פרנסס.‬
‫בן זונה שחור אמיתי כמוני‬
‫עם האישה היפהפייה הזאת.‬
‫בחיי, זה היה משהו משהו.‬
‫אנשים עוצרים ומסתכלים בפה פתוח.‬
‫מיילס היה קונה לי בגדים כי יש לי...‬
‫כולם יודעים שיש לי רגליים נהדרות.‬
‫הוא היה שיק, אני הייתי שיק.‬
‫ובנוסף, כמובן, להיכנס ולצאת מפרארי,‬
‫היינו זוג לוהט, אין ספק.‬
‫מיילס ופרנסס, לוהטים.‬
‫כילד, כשהייתי רואה אותם יחד...‬
‫- וינס וילברן‬ ‫אחיין -‬
‫זה היה כאילו, "וואו", מבין?‬
‫אתה יודע, הם לבושים טיפ-טופ,‬ ‫הכי אופנתיים שיש,‬
‫ומאוהבים.‬
‫זה היה כמו נסיך ונסיכה.‬
‫היה לי חבר שהיה סופר.‬ ‫שמו היה ג'ורג' פרייז'ר.‬
‫והוא מצא מילה‬
‫שהוא הדביק למיילס.‬
‫זה היה קשור למטדורים הספרדים,‬ ‫לוחמי השוורים.‬
‫הרבה אנשים יכולים להרוג את השוורים,‬
‫וכמה מהם היו לוחמים מרגשים מאוד,‬
‫אבל אחרים היו פשוט נכנסים לזירה‬ ‫ועומדים שם ומחזיקים את הגלימה‬
‫והשור היה תוקף‬ ‫והקהל פשוט היה עוצר את נשימתו.‬
‫ללוחם הזה היה "דואנדה".‬
‫ולמיילס היה דואנדה.‬
‫מיילס היה מסוג האנשים...‬ ‫היו לו דברים שהוא אהב.‬
‫אם מצאת חן בעיניו, מצאת חן בעיניו.‬ ‫אם לא מצאת חן בעיניו, לא מצאת חן בעיניו.‬
‫אז הוא פשוט היה בנאדם כזה.‬
‫אתה יודע, אם היית מהאנשים שמסתדרים איתו,‬
‫היית איש כזה, אתה יודע?‬
‫ואם היית מאלה שלא מסתדרים איתו,‬ ‫זה כנראה היה נשאר ככה,‬
‫מבין?‬
‫הייתי קר כלפי כמעט כולם.‬
‫ככה הגנתי על עצמי,‬
‫לא נתתי לאף אחד‬ ‫גישה אל התחושות והרגשות שלי.‬
‫ובמשך זמן רב, זה עבד בשבילי.‬
‫הלכתי לווילג' וונגרד כשמיילס הופיע...‬
‫- ארצ'י שפ‬ ‫מוזיקאי -‬
‫ואמרתי, "מר דייוויס, שמי ארצ'י שפ, ו…‬
‫אני תוהה אם תיתן לי לשבת לנגן איתך?"‬
‫והוא אמר, "ארצ'י מי?"‬
‫ו…‬
‫אמרתי, "ארצ'י שפ".‬
‫הוא אמר, "לך תזדיין.‬
‫אתה לא יכול לשבת לנגן איתי".‬
‫למיילס לא היה אכפת.‬
‫מיילס לא היה צריך לרצות‬
‫אף אחד מלבד מיילס.‬
‫מיילס לא היה מעוניין.‬
‫אתה מבין למה אני מתכוון?‬ ‫הוא לא התעניין באנשים.‬
‫כי הוא היה מיילס דייוויס.‬
‫היו כל המוזרויות האישיות שהיו לו.‬
‫הוא היה עצבני, אנטי-חברתי...‬
‫אבל לעתים קרובות,‬ ‫חוסר הביטחון הזה והשדים האלה‬
‫הם הדברים שהם הבסיס לאמנות,‬ ‫כך שהאמנות הופכת לדרך של ריפוי.‬
‫זה נתן לו הזדמנות להראות פגיעות‬ ‫ולהראות צד שלו‬
‫שבעולם האמיתי הוא לא יכול היה להראות.‬
‫- בירדלנד -‬
‫עבדנו ב"בירדלנד", אתה יודע?‬
‫סיימנו סט, ומיילס עלה למעלה לעשן.‬
‫אני עומד שם מול בירדלנד,‬ ‫רטוב עד לשד עצמותיי,‬
‫כי זה לילה חם, מהביל ולח באוגוסט.‬
‫בדיוק ליוויתי בחורה לבנה יפה בשם ג'ודי‬ ‫שיצאה לתפוס מונית.‬
‫השוטר הלבן הזה ניגש אליי‬ ‫ואומר לי להמשיך הלאה.‬
‫ומיילס אמר, "למה?"‬ ‫הוא אמר, "אני מעשן סיגריה.‬
‫אני עובד למטה ואני מעשן סיגריה. "‬
‫והוא עמד ממש ליד השלט עם השם שלו.‬
‫מ-י-י-ל-ס. מיילס.‬
‫- סטנלי קראוץ'‬ ‫סופר -‬
‫זה אני. מי אתה?‬
‫"קיינד אוף בלו" בדיוק יצא.‬
‫- החמישייה של מיילס דייוויס -‬
‫הוא שיחת העיר והוא שם דבר.‬
‫בשיא הפופולריות שלו.‬
‫אז האיש אמר, "לא אכפת לי.‬ ‫אתה פשוט לא יכול לעמוד שם."‬
‫ובכן, מיילס אמר, "אני לא זז".‬
‫נעצתי מבט ישר ונוקשה בפרצוף שלו,‬
‫ולא זזתי.‬
‫מיילס, בשלב הזה,‬ ‫היה במצב כל כך טוב,‬
‫שהיה לו קשה לשים עליו יד באמת.‬
‫משום מקום, בלש לבן אחד מגיע בריצה,‬
‫ובום, מכה אותי בראש.‬
‫לא ציפיתי לזה.‬
‫התקשרו אליי ואמרו לי‬
‫שאני צריכה להגיע לתחנת המשטרה.‬
‫וראיתי את פניו.‬
‫זה היה פשוט מפחיד.‬
‫התחלתי לבכות.‬
‫הייתי מצפה לשטויות כאלה‬
‫במזרח סנט לואיס,‬
‫אבל לא כאן בעיר ניו יורק,‬
‫שאמורה להיות‬ ‫העיר הכי מגניבה ועכשווית בעולם.‬
‫העניין היה גזע. כל העניין היה גזע.‬
‫כל העיר הייתה גזענית,‬ ‫כל העולם, אני מניח, מבין?‬
‫אז מה...‬
‫מה הקטע, מבין?‬
‫אני לא רואה שום סיבה אחרת.‬
‫זו תזכורת לכך שאף רמה של הישג,‬
‫אף רמה של הצלחה,‬
‫אף רמה של הצלחה כלכלית,‬ ‫או אפילו של הכרה, לצורך העניין,‬
‫לא מגינה עליך‬
‫מפעולות האיבה הגזעניות בארצות הברית.‬
‫לעזאזל, כאילו...‬
‫אין דרך לצאת מזה.‬
‫התקרית הזאת שינתה אותי לנצח,‬
‫הפכה אותי להרבה יותר מריר וציני‬ ‫משהייתי יכול להיות.‬
‫הוא נהג לחזור לזה כל הזמן.‬ ‫היינו מדברים ובאופן אקראי הוא היה אומר,‬
‫"השוטרים המזדיינים האלה, בנאדם".‬
‫פשוט משום מקום, זה היה אקראי לחלוטין.‬
‫הוא חזר לאיש הזה.‬
‫בנאדם, דברים כאלה לא נעלמים,‬
‫רק כי פתאום הצלחת קצת.‬
‫הדברים שקורים לך כשאתה צעיר,‬
‫נשארים איתך לשארית חייך.‬
‫"מיילס אהֶד" היה שיתוף הפעולה הראשון‬ ‫של מיילס דייוויס וגיל אוונס‬
‫אחרי שמיילס חתם אצל קולומביה רקורדס.‬
‫זאת אחת הסיבות לכך‬ ‫שמיילס בכלל עבר לקולומביה רקורדס.‬
‫כי לקולומביה היו התקציב והמשאבים‬ ‫לאפשר לפרויקט כזה לקרות.‬
‫גיל ואני היינו משהו מיוחד ביחד,‬ ‫מבחינה מוזיקלית.‬
‫אהבתי לעבוד עם גיל‬ ‫כי הוא היה כל כך קפדן ויצירתי,‬
‫ובטחתי בעיבודים המוזיקליים שלו לחלוטין.‬
‫עבדנו יחד על הפסנתר כל הזמן.‬
‫- גיל אוונס‬ ‫מעבד מוזיקלי -‬
‫ותמיד אמרנו, "מה דעתך על זה? מה עם זה?"‬
‫נורא אהבתי לבצע את הפרשנות שלו לשירים,‬
‫וזה פשוט השתלב בכזו טבעיות.‬
‫- מיילס אהד‬ ‫מיילס דייוויס -‬
‫כש"מיילס אהד" יוצא,‬
‫על העטיפה המקורית מופיעה‬ ‫דוגמנית לבנה צעירה על סיפון אוניית מפרש.‬
‫זה היה, לדעתי, אמור להזכיר‬ ‫את רמת החיים הגבוהה או את החיים הטובים,‬
‫וזה אפשר שיווק של האלבום‬ ‫לקהל רחב, משמע לבן.‬
‫ומיילס ניגש לג'ורג' אבקיאן, והוא אומר,‬
‫"מה הכלבה הלבנה הזאת עושה‬ ‫על עטיפת האלבום שלי?"‬
‫הוא נהיה מודע לכוח שלו כאמן‬ ‫שמייצר כמות אדירה של הכנסות‬
‫גם עבור חברת התקליטים שלו,‬
‫לכך שיש לו השפעה בקבלת החלטות כאלה.‬
‫והמהדורה הבאה של אותה מוזיקה‬ ‫יוצאת תחת שם אחר עם עטיפה אחרת,‬
‫ומיילס דייוויס בעצמו מופיע על העטיפה.‬
‫"מיילס אהד" היה הראשון מבין‬ ‫שלושה שיתופי פעולה נפלאים‬
‫עם גיל אוונס ותזמורת בת 19 כלים.‬
‫שנתיים אחרי "מיילס אהד"‬ ‫הגיע "פורגי אנד בס".‬
‫ואז, שנתיים לאחר מכן...‬
‫שהיתי בברצלונה.‬
‫אחרי שסיימנו את ההופעות שלנו,‬
‫היינו צופים ומאזינים‬ ‫למוזיקה ולריקוד פלמנקו,‬
‫וזה פשוט שבה אותי.‬
‫אמרתי למיילס,‬
‫"אני רוצה שבאמת תראה את מה שאני רואה‬
‫ושתרגיש את מה שאני מרגישה‬ ‫עם מוזיקת פלמנקו."‬
‫הוא לא רצה ללכת,‬ ‫אבל בסוף הוא נכנע.‬
‫- פרנסס טיילור דייוויס‬ ‫רעיה -‬
‫ואנחנו הולכים לראות מוזיקת וריקוד פלמנקו.‬
‫כשיצאנו מהאולם,‬
‫אנחנו...‬
‫הלכנו ישר לחנות התקליטים קולוני רקורדס,‬
‫והוא קנה כל אלבום פלמנקו שרק היה אפשר.‬
‫זה היה הדבר שהיה לי הכי קשה לעשות‬ ‫ב"סקצ'ס אוף ספיין",‬
‫לנגן בחצוצרה את החלקים‬ ‫שבהם מישהו היה אמור לשיר,‬
‫במיוחד כשזה היה מאולתר.‬
‫הקול שלי היה צריך להיות גם שמח וגם עצוב‬ ‫בשיר הזה, וזה גם היה קשה מאוד.‬
‫אם אתה מבצע שיר כזה‬ ‫שלוש או ארבע פעמים,‬
‫אתה מאבד את הרגש‬ ‫שאתה רוצה להכניס אליו.‬
‫נראה היה שזה יוצא טוב.‬
‫כולם אהבו את התקליט הזה.‬
‫היה הייתה פעם נסיכה...‬ ‫-הנסיכה הייתה את?‬
‫והיא התאהבה.‬
‫היה קשה לעשות את זה?‬
‫זה היה קל מאוד.‬
‫כל אחד ראה שהנסיך מקסים.‬
‫היחיד בשבילי.‬
‫מיילס תמיד אהב מנגינה חזקה.‬
‫הוא באמת הרגיש שהמנגינות האלה‬ ‫יאפשרו לו לדבר.‬
‫הוא אמר, "הנה משהו שאתה מכיר.‬
‫אני אראה לך כמה יפה זה באמת יכול להיות".‬
‫אז הוא יכול היה לקחת‬ ‫משהו כמו "כבר לא רחוק היום"‬
‫מסרט של וולט דיסני,‬
‫והוא יכול היה להכניס בו‬ ‫עומק ורגש מדהימים.‬
‫הוא אמר,‬ ‫"אני מנגן את זה בשביל אשתי, פרנסס".‬
‫ואפשר להרגיש את האהבה והדאגה‬ ‫בנגינה שלו.‬
‫"כבר לא רחוק היום" היה האלבום הראשון‬ ‫שהופעתי על העטיפה שלו בשביל מיילס.‬
‫והוא היה מחוץ לעיר,‬
‫ואני זוכרת שהלכתי לצילומים ו...‬
‫הוא התקשר כל שתי דקות‬ ‫כדי לבדוק מה אני לובשת, איך אני נראית.‬
‫הוא רצה לוודא שאני נראית מושלמת.‬
‫וכמובן, חשבתי שכן.‬
‫ציירתי את השומה על הלחי‬ ‫כי חשבתי שהיא אלגנטית.‬
‫- מיילס דייוויס‬ ‫כבר לא רחוק היום -‬
‫ב"כבר לא רחוק היום" התחלתי לדרוש‬
‫שקולומביה ישימו נשים שחורות‬ ‫על עטיפות האלבומים שלי.‬
‫זאת אומרת, זה היה האלבום שלי,‬
‫והייתי הנסיך של פרנסס.‬
‫אז הצלחתי לשים את פרנסס על העטיפה.‬
‫הוא נחלץ להגנת יופיין של נשים שחורות,‬ ‫אתה יודע,‬
‫הוא אמר, "היופי הזה הוא היופי שאני מקרין‬ ‫דרך המוזיקה הזאת, דרך החצוצרה הזאת".‬
‫זאת הצהרה גדולה מאוד.‬
‫ואני בטוח שזה היה רק כי הוא חשב‬ ‫שגם אשתו שווה ולוהטת.‬
‫כולם רצו להיות ב"סיפור הפרברים".‬
‫- סיפור הפרברים -‬
‫ג'רום רובינס, סטיב סונדהיים,‬ ‫אתה מבין?‬
‫זה היה הסרט הגדול.‬
‫הגיעו לאודישנים, הייתי אומרת,‬ ‫לפחות 300 בנות.‬
‫עליתי על הבמה ונעמדתי שם‬ ‫ונקשתי באצבעות ועשיתי…‬
‫עשיתי אלתור של אלה פיצג'רלד‬ ‫וג'רום רובינס... כולם התחרפנו.‬
‫הייתי בפנים.‬
‫בערך בתקופה הזאת,‬ ‫שתיתי יותר ממה ששתיתי בעבר,‬
‫והסנפתי הרבה קוקאין.‬
‫השילוב הזה יכול לעשות אותך מאוד חם מזג.‬
‫פרנסס הייתה האישה היחידה ‬ ‫שאי פעם קינאתי בה.‬
‫ומאחר שהייתי אכול קנאה‬ ‫והשתמשתי בסמים ושתיתי,‬
‫היא הסתכלה עליי כאילו שאני משוגע,‬
‫מה שהיה נכון בזמנו.‬
‫חשבתי שאני שפוי ושאני על גג העולם.‬
‫הוא היה קנאי כשהיה מדובר בי.‬
‫הוא פשוט לא הצליח להתמודד‬ ‫עם זה שאני עם האנשים האלה ושאני מקבלת...‬
‫את כל תשומת הלב הזאת.‬
‫ואז הוא בא לאולם ואסף אותי בפרארי שלו‬ ‫ואמר, "אני רוצה שתפרשי מסיפור הפרברים.‬
‫אישה צריכה להיות עם הגבר שלה".‬
‫קפאתי.‬
‫אבל הייתי מאוהבת בו,‬
‫ועשיתי מה שהוא אמר.‬
‫עזבתי את הסרט.‬
‫הוא ביקש שהילדים שלו יגיעו,‬
‫שריל אן וגרגורי ומיילס הקטן.‬
‫מה שבסוף עשיתי זה לדפוק הופעה במטבח.‬
‫הגעתי לניו יורק‬ ‫ופרנסס רשמה אותנו לבתי ספר...‬
‫- שריל דייוויס‬ ‫בת -‬
‫והתחלנו ללכת לבית הספר, לחזור הביתה,‬ ‫להכין שיעורי בית.‬
‫אז זה שינוי גדול עבורה.‬
‫לא ידעתי לבשל או משהו כזה.‬ ‫תמיד הייתי בדרכים. כאילו, לא.‬
‫הוא אמר לי,‬
‫"תקשיבי, תסתכלי,‬
‫תראי מה אני עושה ותעשי את זה".‬
‫אז למדתי לבשל.‬
‫היא הייתה מבשלת למטה‬ ‫ומדי פעם הייתה עולה למעלה ונעלמת.‬
‫ומאוחר יותר היא אמרה לי,‬ ‫"אתה זוכר שהייתי נעלמת, עולה למעלה?"‬
‫אמרתי, "כן".‬
‫היא אמרה, "עליתי למעלה‬ ‫כדי להסתכל על נעלי הבלט שלי".‬
‫נראה שתמיד היו לה‬
‫רגשות מסוימים בנוגע...‬
‫למה שהיא יכלה לעשות.‬
‫הירך שלי נותח באפריל 1965,‬
‫והם החליפו את כדור הירך בעצם מהשוק שלי,‬
‫אבל זה לא עבד,‬
‫אז הם היו צריכים לעשות את זה שוב‬ ‫באותו אוגוסט.‬
‫הייתי שרוי בכאב רב כל הזמן.‬
‫התחלתי לשתות יותר ממה ששתיתי בעבר,‬ ‫ולקחתי תרופות נגד כאבים.‬
‫והתחלתי להשתמש בקוקאין לעתים קרובות יותר.‬
‫כנראה בגלל הדיכאון.‬
‫זה היה שילוב של קנאה,‬
‫קוקאין,‬
‫פרקודן,‬
‫ויסקי וחלב, זה השילוב...‬
‫שגיליתי אחר כך.‬
‫ו…‬
‫השילוב הזה גורם להתפרצויות,‬
‫והיו לו כאלה.‬
‫ערב אחד הייתי עם מיילס בבירדלנד,‬
‫וקווינסי ג'ונס היה שם.‬
‫כשחזרנו הביתה באותו לילה,‬
‫ציינתי בפני מיילס שקווינסי ג'ונס נאה.‬
‫ובין רגע...‬
‫זה היה כל כך מהיר.‬
‫וראיתי כוכבים. הייתי על הרצפה.‬
‫זה היה הדבר הכי לא יאומן שקרה לי בחיים‬ ‫כי בחיים לא הרביצו לי.‬
‫זאת הייתה הפעם הראשונה,‬
‫והיא לא הייתה האחרונה,‬
‫לצערי.‬
‫בזמנו לא ידעתי שבקרוב אעזוב,‬
‫אבל...‬
‫אז זה קרה.‬
‫אני יכול להגיד את זה עכשיו.‬
‫פרנסס הייתה האישה הכי טובה שהייתה לי.‬
‫הבנתי כמה התייחסתי אליה בצורה נוראית,‬ ‫ושזה נגמר.‬
‫אני יודע את זה עכשיו,‬ ‫והלוואי שידעתי את זה אז.‬
‫הוא תמיד דיבר עליה.‬
‫אפילו אחרי שהכול נגמר,‬
‫ארבע או חמש שנים מאוחר יותר, הוא היה אומר,‬
‫"רואה את החליפה שהבחורה הזאת לובשת?‬
‫פעם קניתי לפרנסס חליפה כזאת."‬
‫אחרי שעזבתי,‬
‫שמעתי את מיילס אומר שהוא ממש פישל.‬
‫הוא גם אמר,‬
‫"מי שישיג אותה‬
‫הוא חתיכת בר מזל מזדיין".‬
‫שמעתי שזה מה שהוא אמר.‬
‫ובכן, הוא צדק.‬
‫בשנים האחרונות שטריין היה בקבוצה שלי,‬
‫הוא התחיל לנגן לבד.‬
‫כשדבר כזה קורה,‬ ‫הקסם של הלהקה נעלם‬
‫ופתאום לאנשים שפעם אהבו לנגן יחד‬
‫כבר לא אכפת.‬
‫ואז להקה מתפרקת.‬
‫הייתי משקר אם הייתי אומר‬ ‫שזה לא מעציב אותי‬
‫כי ממש אהבתי לנגן עם הלהקה הזאת,‬
‫ואני חושב שזו הייתה הלהקה הקטנה הכי טובה‬ ‫בכל הזמנים.‬
‫או לפחות הכי טובה ששמעתי עד אז.‬
‫תמיד חיפשתי דברים חדשים לנגן,‬
‫אתגרים חדשים לרעיונות המוזיקליים שלי.‬
‫עכשיו הגיע הזמן למשהו אחר.‬
‫עבדתי במקום שנקרא "האף נוט".‬
‫מיילס נכנס באמצע סט‬ ‫עם גלימה שחורה וכובע שחור, במראה מסתורי...‬
‫- רון קרטר‬ ‫בס -‬
‫והוא אמר, "אני מחפש נגן בס.‬
‫אתה מעוניין?"‬
‫בזמנו, הדבר היחיד שהיה חם יותר‬ ‫ממיילס דייוויס היה פנקייק.‬
‫הטלפון שלי צלצל.‬
‫אני שומע את הגיטרה הזאת.‬
‫יש גיטרה. מישהו פורט על גיטרה.‬
‫ואז הקול הזה אמר,‬
‫"הגיטרה הזאת בת זונה, לא?"‬
‫בוא אליי הביתה מחר ב-13:30.‬
‫קליק.‬
‫הוא לא אמר את שמו.‬
‫הוא לא נתן לי את הכתובת שלו,‬ ‫מספר טלפון, כלום.‬
‫אבל מיילס התקשר אליי.‬
‫והוא שלח לי כרטיס פירסט קלאס,‬
‫ושלח אותי אל החייט שלו‬ ‫כדי שיכין לי טוקסידו.‬
‫וטסתי לקליפורניה.‬
‫מיילס, מה תנגן הפעם?‬
‫שמישהו אחר יגיד לי‬ ‫כי למיילס יש דלקת גרון.‬
‫בלוז כזה או אחר.‬
‫טוב, שוב, החמישייה של מיילס דייוויס.‬ ‫בבקשה.‬
‫החמישייה הגדולה של מיילס בשנות ה-60‬
‫יצרה דרך של אלתור שהייתה חדשה לגמרי‬
‫ואפשרה לרמה מדהימה‬ ‫של דמוקרטיה להיכנס למוזיקה,‬
‫וכל אחד יכול היה לקחת את המוזיקה‬ ‫לאן שהוא רצה.‬
‫הוא הקיף את עצמו בעקביות בקולות צעירים,‬ ‫מתפתחים ולא ידועים.‬
‫הוא אפשר להם לפתח‬ ‫את הזהות המוזיקלית שלהם בלהקה הזאת,‬
‫והוא פשוט המשיך לחדש, שוב ושוב,‬ ‫במשך שארית הקריירה שלו.‬
‫בזמן שהצטרפתי ללהקה של מיילס‬ ‫הייתי בן 23.‬
‫טוני ויליאמס, המתופף,‬ ‫היה בן 17.‬
‫היינו ילדים. רק ילדים.‬
‫יצירתיות וגאונות בכל סוג של ביטוי אמנותי‬
‫לא מכירות בגיל.‬
‫או שיש לך את זה או שאין לך את זה,‬
‫והתבגרות לא תגרום לכך שיהיה לך את זה.‬
‫התייחסנו לכל לילה כמו לבילוי במעבדה.‬
‫מיילס היה הכימאי הראשי.‬
‫התפקיד שלנו היה לערבב את הרכיבים האלה,‬ ‫את השינויים האלה, את הקצב הזה,‬
‫וכך ליצור משהו שמתפוצץ בבטחה בכל לילה‬ ‫עם קצת סכנה.‬
‫וזה קרה בכל לילה.‬
‫מיילס רצה שנחיה על הבמה מול האנשים,‬
‫שניצור מול האנשים.‬
‫במילים אחרות, אל תסתמך על מה שאתה יודע.‬
‫הוא חיפש את הדברים שאתה לא יודע.‬
‫אהבתי את הרעיון הזה, בנאדם.‬ ‫אני שונא לעשות חזרות.‬
‫כל הרעיונות הטובים נהרגים.‬
‫אני רוצה לעשות טעויות על בימת התזמורת‬ ‫ולתקן אותן שם.‬
‫מיילס אפילו אמר לנו,‬
‫"אני משלם לכם להתאמן על בימת התזמורת‬ ‫מול האנשים".‬
‫אמרתי, "הציבור לא יאהב את זה".‬ ‫הוא אמר, "אני אטפל בציבור.‬
‫אתה פשוט תנגן".‬
‫תיאו, אתה יודע שאני לא יכול לנגן‬ ‫את החרא הזה, בנאדם.‬
‫כן, אתה יכול.‬
‫אתה מגיע לשם.‬
‫מבין למה אני מתכוון?‬ ‫הרבי, אפשר לעשות את זה ככה?‬
‫אנחנו נחלק את זה.‬ ‫-כן, זה רעיון טוב.‬
‫שש.‬
‫רגע, תיאו,‬ ‫אני אפילו לא יודע מה לנגן שם.‬
‫אל תנגן את הביט הראשון הזה.‬ ‫-תנגן את זה, תיאו.‬
‫ברגע שהוא עושה טייק‬
‫שבו כל נגני החצוצרה‬ ‫מנגנים נכון את המנגינה,‬
‫בלי שום פשלה רצינית,‬
‫הטייק הזה נכנס לתקליט.‬
‫היה לי ספר‬
‫שהשתמשתי בו כשהייתי בצבא.‬
‫כתבתי כמה דברים, והוא אמר,‬ ‫"יש לך מוזיקה?"‬
‫אמרתי, "כן. יש לי כמה דברים בספר הזה".‬
‫הוא פתח את הספר ואמר, "בוא ננסה את זה".‬
‫איך קוראים לזה?‬ ‫-"פוטפרינטס".‬
‫פוטפרינטס?‬
‫ואז פשוט... לא עשינו חזרות,‬
‫רק הסתכלנו על המוזיקה,‬ ‫עברנו עליה קצת ואז הקלטנו.‬
‫ובפעם הבאה שהלכנו לאולפן ההקלטות,‬ ‫הוא היה אומר,‬
‫"אנחנו הולכים להקליט ביום רביעי הבא.‬ ‫תביא את הספר".‬
‫- 1969 -‬
‫ב -1969, בהיסטוריה,‬ ‫אדם הלך על הירח...‬
‫- לני וייט‬ ‫תופים -‬
‫וארה"ב עדיין שרויה‬ ‫במלחמת וייטנאם הארורה הזאת.‬
‫אני חושב שמיילס חש‬ ‫בחשיבות הדור הצעיר,‬
‫כי מיילס תמיד מסתכל קדימה.‬
‫בשנת 1969 רוק ופאנק נמכרו כמו עוגות חמות.‬
‫אנשים מילאו אצטדיונים‬ ‫כדי לשמוע ולראות כוכבים במציאות,‬
‫ונראה היה שמוזיקת הג'ז מאבדת גובה.‬
‫ניגנו בהרבה מועדונים חצי ריקים ב-1969.‬
‫זה גרם לי להבין משהו.‬
‫המוזיקה של ג'ימי הנדריקס,‬ ‫סליי סטון וג'יימס בראון,‬
‫גרמה למיילס להבין שאפשר לעשות הופעה אחת‬ ‫ולהגיע אל הרבה אנשים.‬
‫אפשר להרוויח מהופעה אחת של 45 דקות‬
‫יותר משבוע הופעות שלם במועדונים‬ ‫עם שלושה סטים בלילה.‬
‫אחת הסיבות שהוא הקים את הלהקה החשמלית‬
‫הייתה ההיכרות שלו‬ ‫עם סליי אנד דה פאמילי סטון.‬
‫סליי סיפר לו כמה כסף הוא מרוויח.‬ ‫מיילס אמר, "מה?"‬
‫אז אחרי זה, מיילס שינה את הדברים שלו.‬
‫התחלתי להבין‬
‫שרוב מוזיקאי הרוק לא מבינים בכלל במוזיקה.‬
‫חשבתי שאם הם יכולים לעשות את זה,‬
‫להגיע לכל האנשים האלה‬ ‫ולמכור את כל התקליטים האלה‬
‫בלי באמת לדעת מה הם עושים,‬
‫אז גם אני יכול לעשות את זה, רק טוב יותר.‬
‫מיילס ביקש לפגוש אותי‬ ‫וזו הייתה פגישה מאוד מתוחה.‬
‫- קלייב דייוויס‬ ‫נשיא קולומביה רקורדס -‬
‫והוא אמר שהילדים הלבנים המזדיינים האלה‬ ‫עם השיער הארוך‬
‫גונבים את המוזיקה שלו, את הריפים שלו.‬
‫הוא היה עצבני וביקש להשתחרר מהחברה.‬
‫אמרתי, "תראה, אני יכול לארגן לך הופעות‬
‫שתנגן בהן עם מוזיקאים מדור שונה,‬
‫שתנגן בהן סוג שונה של מוזיקה.‬
‫אני פשוט יודע שאם תעשה את ההופעות האלה,‬ ‫משהו יקרה."‬
‫- "איף איים אין לאק איי מייט גט פיקד אפ"‬ ‫בטי דייוויס -‬
‫בערך באותו הזמן,‬
‫פגשתי זמרת וכותבת שירים צעירה ויפהפייה‬ ‫בשם בטי מייברי.‬
‫היא הייתה מלאה בדברים חדשים והפתעות‬ ‫ועזרה להראות לי את הדרך שבה עליי ללכת.‬
‫בטי דייוויס הייתה אחות פיראית ודינמית מאוד‬
‫שהייתה חלק מסצנת הרוק‬ ‫של ניו יורק וקליפורניה.‬
‫היא משנה לחלוטין את התפיסה שלו‬ ‫של מה שקורה במוזיקה.‬
‫בטי הייתה השפעה גדולה‬
‫על חיי האישיים,‬ ‫כמו גם על החיים המוזיקליים שלי.‬
‫היא גם עזרה לי לשנות את האופן שבו התלבשתי.‬
‫עברתי ליד הבית שלו,‬ ‫היו לו כמה חליפות מצחיקות‬
‫ודברים שהיו תלויים בארון שלו,‬ ‫נעליים וכובעים מצחיקים וכל זה.‬
‫אמרתי, "מה קורה, בנאדם?"‬
‫אז הוא השתנה.‬ ‫הוא השתנה, עבר מזה לזה.‬
‫רציתי לשנות מסלול,‬
‫הייתי מוכרח לשנות מסלול‬ ‫כדי שאמשיך להאמין ולאהוב את מה שאני מנגן.‬
‫התעניינתי בנגן בס חשמלי.‬
‫זה נתן לי את מה‬ ‫שרציתי לשמוע במקום הקונטרבס.‬
‫הוא התקשר אליי ואמר,‬ ‫"אני רוצה לדבר איתך". אמרתי, "בסדר".‬
‫הוא אמר, "תראה, בנאדם, אתה רק צריך לנגן‬ ‫כמו שאתה מנגן בקונטרבס"‬‫.‬
‫אמרתי, "אחי, זה לא אותו הדבר.‬
‫התווים שונים. הצליל שונה.‬
‫ההשפעה שונה. אורך התו שונה.‬
‫המיקום שלהם…‬
‫הדבר היחיד שנשאר אותו הדבר, מיילס,‬ ‫הוא התווים המזדיינים.‬
‫אני שומע את זה מגיל 18, בנאדם.‬
‫למה שאוותר על זה?‬
‫כדי להצטרף אליך?‬ ‫לא, בנאדם, אני לא אעשה את זה."‬
‫הוא אמר, "בסדר".‬
‫אז חבשתי את הכובע ועזבתי.‬
‫הקבוצה התפרקה כשרון החליט לעזוב לתמיד‬ ‫כי הוא לא רצה לנגן בס חשמלי.‬
‫עכשיו התחלתי לחשוב על דרכים אחרות‬ ‫לגשת למוזיקה.‬
‫נכנסתי לאולפן באוגוסט 1969.‬
‫מיילס אמר,‬ ‫"תהיה באולפני קולומביה בשעה עשר".‬
‫הייתי שם בתשע וחצי.‬ ‫המנקה הכניסה אותי.‬
‫הבאתי סקיצות של מוזיקה‬ ‫שאף אחד לא ראה מעולם,‬
‫בדיוק כמו שעשיתי ב"קיינד אוף בלו".‬
‫אמרתי למוזיקאים שהם יכולים לעשות‬ ‫כל מה שהם רוצים,‬
‫לנגן כל מה שהם שומעים, אז זה מה שהם עשו.‬
‫היו ארבעה נגני כלי הקשה שניגנו בו זמנית,‬
‫שני בסיסטים שניגנו בו זמנית,‬
‫שניים או שלושה נגני קלידים‬ ‫שניגנו בו זמנית, גיטרה.‬
‫זה היה אלתור אדיר.‬
‫כל מה שהוא ביקש שאביא‬ ‫זה מצילה ותוף סנר.‬
‫ועברנו על החלק הראשון של "ביצ'ז ברו".‬
‫ואז...‬
‫שומעים את החצוצרה של מיילס מקפצת‬ ‫כנגד הבניינים בלילה, בשלוש בבוקר.‬
‫מבין? ונשמע כאילו ניו יורק‬ ‫היא קניון גדול של בניינים.‬
‫זה דבר מבשר רעות כזה, מבין?‬
‫זה כמו משהו שמתכונן לקרות.‬
‫זה זז כמו אמבה שרק נעה קדימה,‬
‫וזה עשה דבר כזה, ואז משהו היה בולט.‬
‫אבל זה היה דבר שלם שפשוט זז ככה, ביחד.‬
‫שמתי את תחנת הג'אז ומישהו אמר,‬ ‫"אלוהים. החדש של מיילס בדיוק התחיל".‬
‫- תזכיר של סי.בי.אס‬ ‫תאריך: ה-14 בנובמבר, 1969 -‬
‫- מיילס התקשר עכשיו‬ ‫ואמר שהוא רוצה שיקראו לאלבום: -‬
‫- "ביצ'ז ברו" -‬
‫- ממתין לתגובה. -‬
‫ואז הוא אמר את השם.‬
‫אמרתי, "בנאדם, מותר בכלל‬ ‫להגיד את זה בשידור?"‬
‫הוא אמר, "שכח מהמוזיקה.‬ ‫אתה חייב לראות את העטיפה".‬
‫ביצ'ז ברו נמכר מהר יותר‬ ‫מכל אלבום אחר שיצרתי,‬
‫ומכר יותר עותקים‬ ‫מכל אלבום ג'אז אחר בהיסטוריה.‬
‫אחרי שהוא עשה את ביצ'ז ברו‬ ‫הוא התחיל להופיע בפילמור איסט וכל זה.‬
‫אנחנו בחדר ההלבשה‬ ‫ומיילס קיבל את הצ'ק.‬
‫הוא מסתכל עליו ושמענו אותו אומר,‬
‫"אני מרגיש כמו גנב".‬
‫זו הייתה מסעדה הודית ברחוב 125.‬
‫ואנחנו יושבים שם,‬ ‫אנחנו אוכלים ומדברים במשך שעתיים בערך.‬
‫אז אנחנו קמים, וכשאנחנו יוצאים...‬
‫- ג'יימס מטיום‬ ‫כלי הקשה -‬
‫הוא אומר, "אז מה דעתך?"‬
‫ואני כזה, "קודם כל, דעתי על מה?"‬
‫כאילו, אני מנסה להכניס את המוח שלי לשיחה.‬
‫הוא אמר, "מה דעתך על המוזיקה?"‬
‫ואני עושה פרצוף כזה,‬ ‫כי אתה יודע, מנגנים מוזיקה הודית.‬
‫ומיילס אמר, "זה הכיוון שלנו‬ ‫באלבום החדש, 'און דה קורנר'".‬
‫הוא אמר, "אני הולך לערבב טאבלות וסיטאר,‬ ‫סיטאר חשמלי, עם הפאנק".‬
‫האלבום "און דה קורנר",‬ ‫זה לא משתמע לשני פנים.‬
‫אנחנו הולכים על זה.‬
‫המצב נעשה רק יותר אינטנסיבי.‬
‫ארבע, אחת, שתיים. זה פאנק.‬
‫הם פשוט המריאו. הם עשו מפץ גדול,‬
‫העלו את הרמה כל לילה,‬
‫ההתנהגות שלהם הייתה כל כך מסוקסת ומסוכנת,‬
‫במונחים של שימוש בכלי הקשה‬ ‫ושימוש בדיסטורשן.‬
‫זו מוזיקת ג'ונגל קוסמית.‬
‫אז מיילס ממש התברג לנו בראש‬ ‫בתור כומר הוודו המוזיקלי שלנו.‬
‫זאת מוזיקת אסיד.‬
‫אנשים שמעשנים גראס‬ ‫והולכים להופעה שלו בהיי,‬
‫פתאום הם נהיים סחים, מבין?‬
‫ואנשים סחים, הם בהיי.‬
‫הוא שינה הכול לחלוטין‬ ‫רק באמצעות הנגינה שלו.‬
‫הקהל של מיילס השתנה כי המוזיקה שלו השתנתה,‬
‫וספגה את מה שקורה עכשיו.‬
‫מה שקורה עכשיו.‬ ‫לא לפני עשר שנים, עכשיו.‬
‫מעולם לא הבנתי מה משך כל כך הרבה אנשים.‬
‫ניסיתי להבין מה הוא שמע בזה.‬ ‫לא הבנתי את זה.‬
‫חוץ מזה, זה לא נשמע טוב.‬
‫אנשים שאומרים את זה,‬
‫תמיד הסתכלתי עליהם ואמרתי,‬ ‫"אתם ממש בורים‬
‫ואמרתם את זה כי אתם מקנאים‬
‫כי לעולם לא תוכלו להיות, ולא יהיה לכם,‬ ‫ולעולם לא תצליחו אפילו להבין‬
‫משהו שהוא מעבר‬ ‫למוח המוגבל, המעוות והעקום שלכם."‬
‫"לעזאזל, קרלוס, זה קצת אכזרי".‬
‫אבל זה מדויק.‬
‫כשמקשיבים לרצף התקליטים האלה,‬
‫אתה יודע, שהוא יצר בהצלחה מהירה‬ ‫בין 69' ל-75',‬
‫כלומר, אפשר לשמוע את התבנית להיפ-הופ,‬ ‫להאוס, לתופים ובס, לאלקטרוניקה.‬
‫מיילס עשה את כל זה‬ ‫בתחילת שנות ה-70.‬
‫הוא יוצר מוזיקה חדשה ומערער את הכול.‬
‫כשהייתי איתו הוא היה די בריא.‬ ‫הוא הצליח מאוד.‬
‫- מרגריט קאנטו‬ ‫חברה -‬
‫הוא אכל תזונה בריאה,‬ ‫שמר על הגוף שלו.‬
‫כמובן, הוא התאמן בחדר כושר כל יום,‬ ‫פחות או יותר, באגרוף.‬
‫אז הדברים האלה‬ ‫היו חשובים מאוד באותה תקופה‬
‫וזה היה ממש טוב.‬
‫ידעתי שמיילס חוזר לסמים,‬
‫למרות שהוא לא השתמש בהם לידי,‬
‫כי הוא נהיה מאוד פרנואידי.‬
‫הוא היה אלים. הוא היה פוגעני.‬
‫אמרתי, "אני לא מתכוונת לחיות ככה".‬
‫באוקטובר 1972, נרדמתי על ההגה‬
‫ונכנסתי עם הלמבורגיני שלי בגדר הפרדה.‬
‫הייתי צמוד למיטה במשך כמעט שלושה חודשים‬ ‫וכשחזרתי הביתה,‬
‫הייתי צריך ללכת עם קביים תקופה מסוימת,‬ ‫וזה החמיר את המצב של הירך שלי.‬
‫זה היה כנראה הרגע המכריע בחייו.‬
‫הכאב הנתעב שהוא חש,‬ ‫מהרגע שהתעורר עד שהלך לישון...‬
‫- מארק רות'באום‬ ‫מנהל -‬
‫כפה עליו, בדגש על "כפה",‬ ‫להשתמש בתרופות מרשם,‬
‫קוקאין, אלכוהול, סיגריות,‬ ‫כל דבר שיקהה את הכאב.‬
‫הוא התחיל לקחת פחות ופחות עבודות‬ ‫ולצאת לפחות סיבובי הופעות.‬
‫בסופו של דבר לא הייתה להקה.‬ ‫לא הייתה הלהקה של מיילס דייוויס.‬
‫עייפתי רוחנית מכל הבולשיט שעברתי‬ ‫כל אותן שנים ארוכות.‬
‫הרגשתי סחוט אמנותית.‬
‫לא היה לי עוד מה להגיד, מבחינה מוזיקלית.‬
‫ידעתי שאני צריך מנוחה, אז נחתי.‬
‫עזבתי את הדבר שאני הכי אוהב בחיים,‬ ‫המוזיקה שלי.‬
‫וככל שהמשכתי להיות הרחק ממנה,‬
‫שקעתי עמוק יותר לתוך עולם אפל אחר.‬
‫בניין הדירות שלו היה המערה שלו,‬
‫והוא התבודד שם.‬
‫והיו ימים, שבועות, שהוא לא יצא.‬
‫כשהייתי בן 15 או 16,‬
‫הייתי הולך לשהות בניו יורק‬ ‫בתקופה האפלה ההיא.‬
‫אני זוכר שהיה חשוך, תמיד היה חשוך בבית.‬
‫אני זוכר סיגריות, בקבוקי בירה וקוקאין.‬
‫אני זוכר שביקרתי אותו כמה פעמים.‬
‫זו הייתה תקופה אפלה בשבילו.‬
‫הוא היה... לא הייתי...‬
‫- ארין דייוויס‬ ‫בן -‬
‫קצת פחדתי ממנו.‬
‫הוא היה שם לבד, התמודד עם כאב ולא ניגן.‬
‫אני יודע שבשבילו, לא לנגן זה...‬
‫זה כמו לא לשתות מים יותר.‬
‫רק רציתי שזה ייפסק.‬
‫רציתי שהאפלה תיפסק.‬
‫זה כאילו היה אדם שלא הכרתי.‬
‫ורציתי שהוא יחזור להיות...‬ ‫הדוד שלי, גיבור העל שלי.‬
‫אני זוכר שנסענו להארלם‬
‫והייתה איתנו אישה במכונית.‬
‫היא הייתה יושבת לידי,‬
‫ומיילס היה נוסע לשם ופשוט אומר, "רגע".‬
‫והוא היה יוצא מהבניין שהוא שהה בו...‬
‫בהיי מטורף.‬
‫היו כתמי קוקאין על הפנים שלו,‬
‫ורציתי לומר משהו, אבל פחדתי מדי.‬
‫הוא היה נותן לי מכה בכתף‬ ‫והוא היה אומר, "זיינת אותה".‬
‫ואני הייתי אומר, "לא זיינתי אותה".‬
‫והוא אמר, "אנחנו לא עוזבים‬ ‫עד שתגיד לי שזיינת אותה".‬
‫הוא היה מכבה את המכונית.‬
‫אמרתי, "בסדר. זיינתי אותה על מכסה המנוע.‬ ‫אפשר ללכת?"‬
‫והוא אמר, "ואני חשבתי שאנחנו חברים".‬
‫זה ערב עם מיילס.‬
‫מיילס נהג לבוא אלינו בתקופה הזאת.‬ ‫אנחנו היינו...‬
‫הוא היה זקוק לכסף‬ ‫ואנחנו היינו מלווים לו קצת כסף,‬
‫שהנחנו שפשוט כבר לא היה ו…‬
‫לא משנה, יום אחד יצאנו משם ואמרתי למארי...‬
‫אמרתי, "אני חושב שזה הסוף.‬ ‫אין סיכוי שהוא יצליח להתאושש מזה".‬
‫ואמרתי, "אבל אף פעם אי אפשר לדעת".‬
‫בערך באותו זמן,‬
‫סיסלי טייסון התחילה לבקר אותי שוב.‬
‫היא נהגה לבקר לאורך כל השנים,‬
‫אבל עכשיו היא התחילה לבוא‬ ‫לעתים קרובות יותר.‬
‫הוא היה במצב בריאותי גרוע מאוד בשנים ההן.‬
‫אנשים רבים חשבו‬ ‫שהוא במצב גרוע כל כך‬
‫שהוא לעולם לא ינגן יותר מוזיקה.‬
‫אפילו הוא חשב‬ ‫שאולי הוא לא ינגן יותר מוזיקה.‬
‫סיסלי מעודדת אותו להבין, בשנית,‬
‫שיש לו מה להציע.‬
‫שהיצירתיות שלו, הקול היצירתי שלו...‬ ‫שהוא לא הגיע לשיאו היצירתי.‬
‫היא עזרה להוציא את כל האנשים האלה‬ ‫מהבית שלי.‬
‫אפשר לומר שהיא הגנה עליי והתחילה לוודא‬
‫שאני אוכל את הדברים הנכונים‬ ‫ושאני לא שותה כל כך הרבה.‬
‫היא עזרה לי להפסיק להשתמש בקוקאין.‬
‫היא הייתה מאכילה אותי במזון בריאותי,‬ ‫בהרבה ירקות והמון מיצים.‬
‫הוא התחיל לרוץ לאורך החוף‬ ‫וניסה להפוך לצמחוני,‬
‫מה שהיה מדהים,‬ ‫כי הוא לא היה מסוגל לעשות את זה.‬
‫מיילס היה אומר, "בוא אליי הביתה.‬ ‫תוציא אותי לאנשהו.‬
‫קח אותי למקום שמוכרים בו בשר.‬
‫רק תן לי להריח את הריחות,‬ ‫ואז תביא לי כריך נקניקיות."‬
‫מיילס היה זקוק לשנים האלה‬ ‫כדי לאזור את הכוח שנדרש‬
‫להעיף את הסמים,‬ ‫להתחיל לנגן שוב, להתמודד עם הציבור,‬
‫להתמודד עם סיבובי ההופעות,‬ ‫להתמודד עם המבקרים,‬
‫לחיות.‬
‫מ-1975 ועד תחילת 1980,‬ ‫לא נגעתי בחצוצרה שלי.‬
‫במשך יותר מארבע שנים לא נגעתי בה.‬
‫בסופו של דבר, אלה היו כמעט שש שנים.‬
‫הוא כל הזמן הביא קלטות למשרד שלי‬
‫של להקת שנשמעת אחרת,‬ ‫הלהקה האלקטרונית.‬
‫אמרתי, "אני אשלם לך 70,000 דולר‬ ‫כדי שתעלה שתי הופעות באייברי פישר הול".‬
‫הוא הסתכל עליי כאילו שאני משוגע.‬ ‫אף אחד לא עשה את זה.‬
‫וכתבתי צ'ק על סך 35,000 דולר‬ ‫ונתתי לו אותו.‬
‫עצרתי את הנשימה שלי.‬
‫קניתי מכונית ספורט 308 GTSi‬ ‫בצבע צהוב קנרי של פרארי, עם גג טארגה.‬
‫הייתי מוכן לחזור למוזיקה.‬
‫הוא קנה את המכונית הזאת‬ ‫רק כדי להגיע איתה אל ההופעה הזאת.‬
‫וכן, אתה יודע, אני קניתי חולצה חדשה.‬
‫הוא קנה פרארי.‬
‫מיילס חזר.‬
‫והיה לו צליל חדש‬ ‫עם כל הנגנים הצעירים.‬
‫הוא היה בחוץ שבע שנים ופתאום הוא חזר.‬
‫- מייק סטרן‬ ‫גיטרה -‬
‫הוא היה יכול לעצור לגמרי‬ ‫ולומר, "עשיתי מספיק".‬
‫וכולם היו אומרים, "אין ספק".‬
‫אבל הוא רצה להמשיך.‬
‫זה לא היה רק קאמבק של אמן.‬
‫זה היה קאמבק של בן אדם.‬
‫מעולם לא ראיתי מישהו עושה את זה‬ ‫כמו שהוא עשה.‬
‫אתה עדיין אוהב לנגן בפסטיבלי ג'אז באירופה?‬
‫כן. אני אוהב לנגן באירופה, בפסטיבלי ג'אז.‬
‫מה עם הפסטיבל במולד? אתה מאחר.‬
‫הייתי חולה הבוקר.‬
‫החל מהסיבוב הראשון...‬
‫- מייקל אילם‬ ‫עוזר אישי -‬
‫היינו בעיר אחרת, או במדינה אחרת, כל יום.‬
‫נניח שמופע מתחיל בשמונה,‬
‫היינו חוזרים למלון עד חצות.‬
‫אחרי זה, הוא רוצה לצייר.‬
‫הוא היה לוקח כל מכשיר כתיבה שהיה לו‬ ‫ומתחיל לצייר.‬
‫כשהיינו בדרכים,‬ ‫הוא צייר במטוס, הוא צייר במכונית.‬
‫הוא צייר בטרקלין בהמתנה למטוס.‬
‫היינו מגיעים להופעה.‬ ‫הוא מצייר בחדר ההלבשה.‬
‫זה ממש זרם דרך הזרוע שלו,‬ ‫לתוך היד שלו, אל הנייר.‬
‫כשאתה מצייר קו שגוי,‬
‫זה מעורר בך אותה הרגשה‬ ‫שזה מעורר בך במוזיקה?‬
‫התו שאחרי התו שלדעתך הוא לא טוב,‬
‫מתקן את זה שלפניו.‬
‫היה מוקדם בבוקר, ויצאתי לריצה.‬
‫וחיכיתי ליד המעלית‬ ‫והמעלית נפתחה והוא עמד שם.‬
‫- ג'ו גלברד‬ ‫ציירת -‬
‫הלב שלי דפק במהירות.‬ ‫ זה היה כמו...‬
‫כמו בסרט, כשפוגשים את הערפד‬ ‫ויודעים שהולכים למות אבל זה לא אכפת.‬
‫הסתכלתי לאחור והוא אמר, "כדאי לך לרוץ מהר,‬
‫כי כשאחזור, אני אתפוס אותך".‬
‫וזהו זה. התחלנו לצייר יחד.‬
‫היה עניין גדול בכל דבר שהוא עשה,‬
‫כולם התעניינו.‬
‫מיילס, מה גרם לך להתחיל לצייר?‬
‫הוא מעולם לא היה מבוקש יותר.‬
‫מי אתם?‬
‫כמעט נראה היה שהוא שכח מי הוא היה פעם.‬
‫זאת התחלה חדשה בשבילי.‬
‫הוא הופיע בתכניות אירוח.‬
‫שלום, ערב טוב. זה מיילס דייוויס.‬
‫בתכניות ערב.‬
‫מיילס דייוויס.‬ ‫-מיילס דייוויס.‬
‫מיילס דייוויס!‬
‫הוא הסכים להתראיין בכל עיר שהוא ניגן בה.‬
‫היה נראה שהוא אדם שונה לגמרי.‬
‫והוא אפילו יצא וישב עם פרינס.‬
‫הוא אהב את פרינס.‬ ‫אתה יודע, הם נועדו לעבוד ביחד.‬
‫טומי ליפומה התקשר אליי,‬
‫שהיה סגן נשיא חטיבת גיוס הכשרונות‬ ‫של האחים וורנר.‬
‫הוא אמר, "מיילס דייוויס בדיוק עזב‬ ‫את קולומביה והוא מצטרף לאחים וורנר".‬
‫ואמרתי, "באמת? מזל טוב!"‬ ‫והוא אמר, "יש לך מוזיקה?"‬
‫ברגע שנתקתי את הטלפון,‬ ‫הבייסליין של "טוטו" הכה בי.‬
‫כשאני כותב שיר למישהו,‬ ‫אם אני מצליח לדמיין אותו עושה כזה...‬
‫רוקד לצלילי השיר, אני אומר,‬ ‫"טוב, זה מתאים לו".‬
‫אני מסתכל על הקצה השני של האולפן‬ ‫ואני מסתכל על מיילס.‬
‫ואז הוא התחיל לנגן בשבילי דברים על הפסנתר.‬
‫במבט לאחור, אני מבין שהבנאדם‬ ‫אף פעם לא הקליט ככה,‬
‫עם אוזניות, מנגן בליווי‬ ‫רצועת שמע עם מכונות תופים וכל זה.‬
‫הוא היה בקטע של זה.‬ ‫הוא לא גישש את דרכו בזהירות לתוך העניינים.‬
‫הוא שלט בזה.‬
‫כן!‬
‫בתוך תוכו, הוא נשאר הילד הצעיר‬ ‫שבא לניו יורק לנגן מוזיקה מגניבה, מבין?‬
‫הוא רצה שתמיד תהיה לו הרגשה כזאת.‬
‫מיילס אף פעם לא דיבר‬ ‫על התקליטים הישנים שלו.‬
‫הוא לא החזיק אותם בבית.‬ ‫לא היה לו אף אחד מהם.‬
‫אתה יודע, אף לא אחד מהם,‬ ‫והוא לא רצה אותם שם.‬
‫הוא רצה רק את הדברים שהוא עבד עליהם.‬
‫כשרק הצטרפתי ללהקה,‬ ‫מיילס נראה בסדר.‬
‫אתה יודע, הוא היה ערני ושלט בעניינים,‬
‫אבל זמן קצר לאחר מכן,‬ ‫הוא התחיל להיראות לא כל כך טוב.‬
‫ואם תראו הופעה שעשינו‬ ‫בסאטרדיי נייט לייב,‬
‫אתם תבינו על מה אני מדבר.‬
‫הוא זז ככה, והצליל שלו שברירי מאוד.‬
‫הוא היה מיוסר, בנאדם,‬ ‫כי הוא לא הצליח להגיע אל הטון.‬
‫הוא לא הצליח להגיע אל הטון.‬
‫לפעמים הוא היה מקרטע על הבמה, אבל...‬
‫הוא עדיין היה מיילס.‬
‫הערב, בפעם הראשונה,‬ ‫מיילס דייוויס וקווינסי ג'ונס‬
‫יהיו על אותה במה, וינגנו יחד.‬
‫ניסיתי במשך 15 שנה, בנאדם.‬
‫כל הזמן הצקתי לו בקשר לזה, אתה יודע?‬ ‫כל הזמן הצקתי לו בקשר לזה.‬
‫והוא אמר, "בסדר, בן זונה".‬ ‫מבין?‬
‫גם אם הוא לא ינגן עוד תו אחד‬ ‫זה לא נורא,‬
‫כי הוא הוביל את הדרך בחוד החנית‬ ‫ב-50 השנים האחרונות.‬
‫לראות אותו בגיל 65‬ ‫מנסה לשחזר את איך שהוא היה בגיל 25‬
‫היה פשוט מדהים, בנאדם.‬
‫אהובי, אחי,‬
‫ואחד המוזיקאים והאלילים האהובים עליי,‬ ‫מיילס דייוויס!‬
‫כן, אהבתי אותו, בנאדם.‬
‫זה גורם לנשמה שלי לחייך.‬
‫הייתה מנגינה בשם "דה פן פייפר"...‬
‫- ואלאס רוני‬ ‫חצוצרה -‬
‫וידעתי שזו יצירה קשה‬
‫ולא הייתי בטוח‬ ‫שהוא יהיה מסוגל לנגן אותה.‬
‫הוא בחיים לא היה אומר את זה.‬
‫אז כשהגיע הזמן לנגן אותה,‬ ‫אני זוכר שהצטרפתי מיד.‬
‫אני זוכר שהוא אמר לי, "אם אחזור אחורה,‬ ‫אעשה את הדברים הישנים האלה",‬
‫הוא אמר, "אני אמות".‬
‫וישבתי שם מול הטלוויזיה וחשבתי,‬ ‫"הוא חולה.‬
‫הוא חולה".‬
‫הוא אמר, "כשאלוהים מעניש אותך,‬ ‫זה לא שאתה"...‬
‫זה כל כך עצוב.‬
‫"זה לא שאתה לא מקבל‬ ‫את מה שאתה רוצה.‬
‫אתה מקבל את כל מה שאתה רוצה‬
‫ולא נשאר זמן."‬
‫מיילס דייוויס!‬
‫קווינסי ג׳ונס!‬
‫מיילס התאשפז בסופ"ש של יום העבודה ב-1991.‬
‫דיברנו והאזנו למוזיקה,‬
‫והסתכלתי עליו והוא נראה מוזר,‬ ‫כאילו, קפוא.‬
‫ואז הבטתי למעלה ורופא ניגש לדלת‬
‫והוא ניגש, וזו הייתה רק שנייה.‬
‫וישבתי עם הראש שלו בחיקי,‬ ‫והרופא התחיל לחבוט בו.‬
‫ואז הוא שלח משהו בביפר‬ ‫ואז רופא נוסף נכנס‬
‫ואז נכנסו כמה רופאים ואחיות.‬
‫ואני עדיין ישבתי על המיטה‬ ‫והוא היה חסר הבעה.‬
‫כאילו, הוא נשם.‬ ‫ידעתי שהוא לא מת.‬
‫כאילו, לא ידעתי... זה היה מחריד.‬
‫והם מטפלים בו והם חובטים בו‬ ‫ומזריקים לו דברים‬
‫ואז מגלגלים ככה את שנינו החוצה‬ ‫לתוך המעלית, אל המסדרון.‬
‫והם לא שמו לב בכלל שהייתי על המיטה,‬
‫כשהראש שלו עדיין היה לידי.‬
‫והיינו מוקפים באנשים,‬
‫ואנחנו במעלית ו...‬ ‫והם אמרו, "היה לו שבץ".‬
‫דבורה, גרושתי, התקשרה אליי ואמרה,‬ ‫"אני חושבת שכדאי שתיאחז במשהו".‬
‫אמרתי, "מה קורה?"‬
‫היא אמרה,‬
‫"מיילס דייוויס נפטר הרגע".‬
‫וזה הרגיש כאילו...‬
‫מישהו הכה אותי עם...‬
‫עם פטיש אוויר בראש.‬
‫אני חושבת שמיילס בהחלט היה,‬
‫ללא ספק, האדם הכי ייחודי שהכרתי בחיי.‬
‫הוא עשה דברים בצורה שונה לחלוטין מכל השאר.‬
‫הוא הסתכל על דברים אחרת.‬ ‫הוא ראה דברים אחרת.‬
‫אתה חייב להיות נאמן לעצמך.‬
‫אני חושבת שזה היה חלק גדול‬ ‫בהשקפת העולם שלו.‬
‫איך מישהו יכול ליצור מוזיקה כל כך יפה,‬
‫ושעדיין יהיה לו גם הצד השני הזה?‬
‫לפעמים לא יכולתי לשאת את זה.‬
‫לפעמים זה היה פשוט מושלם.‬
‫אני לא מתחרטת, אני לא שוכחת,‬ ‫אבל אני עדיין אוהבת.‬
‫אני מתגעגע אליו, אתה יודע?‬
‫אני מתגעגע אליו. אני חולם עליו הרבה.‬
‫הוא…‬
‫איזו נוכחות גדולה.‬
‫ברור שאהבתי אותו.‬
‫הוא היה כמו אח...‬
‫שעושה דברים מטופשים ואתה מקבל את זה.‬
‫הוא היה אמיתי.‬
‫אמיתי מאוד.‬
‫לא יהיו יותר הרבה אנשים כמו מיילס.‬
‫זה מספיק. אני סיימתי.‬
‫תרגום כתוביות: גיא הילדסהימר‬