Subtitles by sub.Trader subscene.com
Jeg skal sove. Jeg kan ikke huske, hvornår jeg sidst har sovet en hel nat.
Men ingen har sovet ret meget de seneste år. Ikke med dem derude.
Folk er ikke blevet bedre. De døde gik efter de gode. Vi hænger på idioterne.
Som min kollega her.
Han er vågnet.
Det spiller ingen rolle.
Hvad har han gjort?
Han sagde det ikke, og jeg spurgte ikke.
Jeg vidste, hvad Tony havde gjort - men min kollega var ikke blandt de indviede
Han var bare en soldat, en af de få, der kunne bruge et våben.
Skulle nogen væk, tog vi os af det.
Tony var en tyv.
Han stjal vand fra vores gruppe for i hemmelighed at lave hjemmebrændt.
Det der "i hemmelighed" syntes vores ledere ikke om.
Han kendte prisen. Det var tid til at betale.
Jeg synes om Tony.
Han var ikke et fjols.
Han var en tyv, men ikke et fjols.
Så er vi her.
Ud.
Okay, Tony, vi tager mundkneblen af. Er du stille?
Kom nu! I må lade mig...
-Undskyld... -Hjælp ham op.
Du, jeg synes om dig, så jeg giver dig et valg.
Du kan løbe. Og håbe, at du slipper fra dem.
Eller tage en kugle.
-Hvad? -Få din frihed...
...eller blive deres middag.
Jeg tager chancen. Jeg løber.
Okay. Stå stille.
Held og lykke.
Vent! Tag mig! Kom tilbage!
Jeg nyder, at vi giver dem et valg.
"Et valg"? Det der var ikke et valg.
Bare en leg, Joe syntes om.
Han sagde engang, at han havde gjort det mod en fyr i sit gamle liv.
En gambler, som skyldte bossen for mange penge.
Men dengang var det krokodiller i en sump.
"Kom over på den anden side, så er du gældfri."
Manden forsvandt sporløst.
Som sagt: Joe er en idiot.
Narrøven kan ikke engang ryge rigtigt.
Mine damer og herrer: Så er klokken slået igen!
Gør jer klar til jeres foretrukne lyd fra civilisationen.
Men først...
Han får mig altid til at grine.
Ja, han er skidesjov.
Kloge er de jo ikke.
Det er noget oprindeligt.
-Hvad? -Medfødt instinkt.
De var ikke kloge, men hurtige. Og livsfarlige.
Et bid, så var man død.
Nogle døde hurtigt, inden for 12 timer.
For andre tog det længere tid. Men ingen klarede mere end en dag.
Feberen var det første tegn.
Så kom sløvheden. De vaklede.
Tørsten.
Så døden.
Og hurtigt derefter vågnede de.
Lyden lokkede dem væk hver aften, så vi kunne få en slags liv.
I dagtimerne forholdt man sig så roligt og stille som muligt.
Alligevel dukkede mange op.
Den mindste lyd, så kom de farende. Ikke lugte eller synsindtryk: Lyde.
Ingen vidste hvorfor.
-Må jeg køre den i garage? -Nej.
Godt. Vær på vagt.
-Hej, hvordan ser det ud? -Alle fire generatorer spinder.
-Brændstof? -Vi har nok til et halvt år.
-Fint, bliv ved på den måde. -Jep.
I denne verden skal alt på et sted som dette fungere.
Vagterne skal være vågne. Generatorerne skal virke.
Strøm, vand og mad.
Lige så afgørende fornødenheder som før.
Bare sværere at få fat i.
Intet kan tages for givet. De døde var lette at holde ude.
Det er de levende, jeg frygter mest.
Ud over min kone og min datter, kan jeg kun stole på to personer her.
Lee er den ene.
Han var her allerede, vi kom. Holdt alle i liv på egen hånd.
Dengang var der kun en håndfuld her.
Nu er her ti gange så mange. Jeg synes, her er for mange.
-Har der været noget? -Alt er i orden her.
Hvad med dig?
Det går fint.
Virkelig?
Ja.
Hvad med dig?
Det går fint.
DJ er den anden.
DJ!
Han er som en kakerlak, men på en god måde:
En tam kakerlak. Den mand kan overleve hvad som helst.
Let at holde af og med et hjerte af guld.
Lige siden han kom, har han arbejdet med et kommunikationssystem.
Jeg ved stadig ikke, om det er godt eller ej.
Ellers tak.
Jaha, så blev Tony... Eller?
Ja.
-Tyveri igen? -Tredje gang er man færdig.
Det er dumt. Folk syntes om ham. Det kan give problemer.
Jo. Men regler er regler, det ved alle jo.
Sandt nok.
-Hvornår bliver det færdigt? -Øh... snart.
Men maser man på med den slags, giver det bagslag, så...
Men vi skal vide, om det stemmer. De tror os ikke, hvis vi ikke får forbindelse.
Vi tror.
-Sender du stadig på kortbølger? -Ja. Hver dag.
Sene aftener og eftermiddage. Spreder budskabet.
Fint. Bare bliv ved.
-Det kan redde liv. -Det håber jeg.
Jeg ville bare gerne, om nogen hører os.
Der er sikkert nogle.
-Jeg ville gerne sig, hvor vi er. -Det går ikke.
-Flere folk giver mere postyr. -Jo, jeg ved det godt.
-Hej. -Hej.
Lad mig gætte: Radioen virker stadig ikke?
Jeg ser lige efter...
Han venter på dig.
-Tag det roligt. -Altid.
Hils Dr. Strange-kopien ovenpå, okay?
Der er snart aftensmad, børn. Gå ud og vask hænder.
I hørte ham. Af sted, ellers får I ingen mad.
Kom nu.
Tak, Mary. Sørg for, at vi kan tale uforstyrret.
Mary.
Hvordan gik det?
Han løb.
-Det store fjols. -Ja.
Vi holder det for os selv. Folk syntes om manden.
Ja.
Gjort er gjort.
Må Herren møde ham med kærlighed, når han når himlen.
Amen.
Vi må tale sammen.
Ikke det igen.
DJ får snart gang i radioen.
Hvis han får den til at virke, vil vi forsøge at nå alle derude.
Og hvad så?
Vi har to køretøjer, og det ene virker ikke så godt.
Vil du sige til folk, at de skal blive her?
Nej. Jeg synes, vi skal blive. Det har jeg altid ment.
Vi har mad og vand, og vi er trygge.
Ikke i det lange løb.
-De kryb kommer aldrig herind. -De er ikke de eneste derude.
Andre, som os! Folk er blevet mere hensynsløse!
Og det er derfor jeg har dig.
Lad os nyde den tid, vi har.
Tal med din familie, så spiser vi sammen.
Tak.
Men jeg spiser derhjemme.
Som du vil.
Tag dig ikke af folks snak.
Du og jeg ved jo, at det, du gør, og det, jeg gør
redder os fra anarki.
Vær nu sammen med din kone og din lille datter.
-Hun er ikke så lille længere. -Tiden flyver.
Men bare vi kan holde ud så længe, at vores børn får en fredelig verden.
-Det er det, jeg beder til. -Beder du?
Kun om det.
Religion gik i vasken længe før verden. Især i praksis.
Men jeg tror på troen. På håbet.
For uden håb... hvad er så meningen med os?
Dyr! Dit dyr!
Han var min søn!
Min eneste søn! Min søn!
Undskyld.
Fanden tage hende og hendes idiotiske søn.
-Synes du ikke om det? -Ikke så meget.
Tak.
-Har du spist? -Ikke endnu.
Gå.
Tegner du Fred igen?
Det er til Henry. Han har ikke set en hund før. Altså, ikke en rigtig hund.
Jeg sagde, at vi havde Fred, da jeg var lille. Han ville se, hvordan han så ud.
-Den er rigtig god. -Tak.
-Hvad med maleriet af din far? -Det er næsten færdigt.
-Han har sjældent tid til at sidde model. -Ja... han har meget at se til.
Så er der mad. Ryd bordet.
Hvorfor spiser vi ikke sammen med alle andre ligesom før?
Far syntes, vi skulle have lidt tid for os selv. Kun os, vores familie.
Jeg troede, at alle her var en familie, en stor familie?
Det siger alle. Gabriel og mine lærere siger det.
Vi er en storfamilie, men...
Det er jo også rart at have tid for os selv, ikke?
-Jo. -Okay. Læg det væk.
Bank, bank.
-Far! -Hej, skat.
-Hvordan går det? -Fint.
Godt.
Hej.
Vask dig.
-Bliv færdig med lektierne. -Okay.
Maleriet er næsten færdigt.
Godt. Lad mig tale med mor i fem minutter, så sidder jeg for dig bagefter.
Godt.
Nå, hvad er der?
Du og Joe ledte ikke efter mad eller benzin i dag, vel?
Nej.
Var det Tony?
Du ved det vist allerede.
Folk har sendt mig vrede blikke hele dagen.
-Han var en tyv! -Det ved jeg. De ved det også.
Men han var et menneske. Hvor mange er vi tilbage?
Vi ville være meget færre, hvis vi ikke stoppede folk som ham.
Men han var så ung.
Og afholdt.
Og nu hader de dig. Og dermed mig og Bree.
Så må vi rejse væk.
Hvordan? Og hvorhen?
Bilen er lastet og klar.
Vand, mad, våben.
Vi kører mod nord, hvor manden sagde, det lå.
Haven.
Det var noget, du hørte af en døende mand i en vejkant.
En fremmed.
Bree er 12. Hun kan tro på enhjørninger.
-Jeg tror på Haven. -Så er du den eneste.
-DJ tror på det. -Han tæller ikke.
-DJ var her ikke i starten. -Det var jeg heller ikke.
Det ved jeg.
Undskyld.
Kom her.
Jo, far?
Ups. Undskyld.
-Du, unge dame, har en flot timing. -Tak.
Nå, nu skal din far sove.
Vi gør det færdigt i morgen, okay?
Okay.
-Sov godt. -Og lad ikke noget bide dig.
Aldrig.
-Hvem? -Mig.
Klar bane?
Ja.
Fandens!
Hent Bree, tag din flugttaske.
-Hvad? -Hent Bree, tag din flugttaske!
-Skal jeg slå alarm? -Ja.
Her er DJ, den sidste af det gamle slags, med hilsener til folket.
Kom nu, Haven. Vi ved, at I er derude.
Giv lyd fra jer, så kan vi... Øjeblik.
Hør godt efter: Vores base bliver invaderet.
Nogen angriber, her er ikke sikkert. Undgå den gamle mølle.
Tag mod nord, Haven er vist mod nord. Vi ses måske der - slut fra DJ.
Af sted! Ned til bunkeren, hurtigt!
-Kan jeg gøre noget? -Ned til bunkeren!
Væk!
-Hvad sker der?! -Folk angriber os.
-Hvem? -Aner det ikke.
Din pligt er at blive her og beskytte mig!
Bree! Vågn! Hvor er din flugttaske?
-Hvad? -Hvor er din flugttaske?!
Deroppe.
Godt, klæd dig på.
-Hvor er far? -Hvor han skal være.
Kom.
Ind, skynd dig!
Kom nu!
Ind med jer og lås døren!
Ind med jer!
Joe! Gudskelov.
Forræder!
Hvor er din gud nu?!
Nej, nej, nej... Lad være.
Jeg tager dig senere.
Det er Sharon og Bree! Luk op!
Åbn døren, for helvede!
Det skal nok gå, skat. Vi gå tilbage til huset, okay?
Hvorfor?
-Hvorfor?! -Fordi du aldrig lod mig køre!
Løb, Bree, løb!
Bree?
Mor!
Sharon?
Mor! Nej, kom nu, Gud!
Vi må standse blødningen. Jeg har forbindinger.
Det er for sent.
-Nej, vi må forsøge! -Bree.
Det er for sent.
Selv om vi standser blødningen...
...bliver hun forvandlet.
Kom nu...
Lad hende ikke forvandle sig.
Det gør jeg ikke.
Jeg er her.
Hos dig, jeg er her.
Du må give slip.
Giv slip, skat.
Slip.
Farvel, mor.
Jeg elskede dig meget højt.
Jeg elsker dig.
Ind i bilen.
Fanden tage Joe. Døden blev for let for ham.
Jeg burde have overladt ham til de døde.
Men det føltes godt at skyde ham.
Og nu trænger jeg til gode følelser.
Før levede jeg af at dræbe folk.
Nu dræber jeg de døde for at leve. Det er der en vis ironi i.
Det må koste, hvad det vil. Hun skal overleve.
Haven var kun et rygte, sagde folk.
Jeg var ikke enig.
For nylig fandt jeg en døende mand i vejkanten ved en forulykket bil.
Omgivet af sin døde familie.
De havde forsøgt at nå Haven, sagde han. Nordpå.
Et trygt sted uden de der, som før havde været mennesker.
Læger, forskere. Militærfolk, måske.
Jeg hørte om det i et radioprogram.
Vi er måske ikke tæt nok på.
Eller også er det virkelig et rygte.
Men nu er det alt, vi har: Håb.
Du...
Hallo.
Hvordan kom de ind?
De der udøde?
Joe. Han forrådte os.
Joe?
Jeg troede, han var din ven. Var han ikke det?
Åbenbart ikke.
Men hvorfor? Jeg fatter det ikke!
Nogle har en ond side.
Han var aldrig rigtig tilfreds. Ville have mere, tror jeg.
Han troede, han kunne lede.
Og nu er han død.
Alle, der boede der... Vores venner, min mor...
De er også døde!
Shh... Vi har ingen mure omkring os, vi skal være stille herude.
Hvor er de?
Hvor som helst.
Overalt.
Hvad er der sket?
Åh...
En kugle må have strejfet mig.
Gør det ondt?
Nej.
Du...
Skulle du ikke... forrette din nødtørft?
Gå ikke for langt væk. Jeg skal kunne se dig.
Far?
Bevæg dig stille.
Hurtigere.
Så snart vi lukker døren... hører de os.
Stille...
Hendes mor var død.
Og snart ville jeg også være det.
Jeg havde 12 timer, måske mere.
Måske mindre... til at hinde Haven.
Og give hende en chance for at leve.
Jeg var tvunget til at finde stedet, inden jeg bed i græsset.
En ting er sikker: Jeg vil ikke forvandles.
Den sidste kugle er til mig.
-Er du sulten? -Nej.
-Du har ikke fået morgenmad. -Jeg er ikke sulten.
Du vil måske drikke lidt? Kig i tasken omme bagved.
-Vil du hjælpe mig? -Ja.
Den mad ser meget gammel ud.
Hærens frysetørrede og vakuumpakkede mad.
Stadig spiselig og smager ikke så forfærdeligt.
Jeg fandt den på en base.
Der står, at det smøreost.
Smøreost?
"Ingredienserne findes ikke i almindelig ost."
Nå da.
Tag noget andet.
Kager er godt.
Kage.
-Våbentræning. -Hvad?
Vi tager det bid for bid, okay? Tag min pistol.
Rør ikke aftrækkeren, skyd ikke i bilen!
Nej, sig ikke på noget, du ikke agter at skyde.
Hvad så nu?
Kan du se knappen på siden af kolben?
-Den her? -Ja.
Tryk på den, så kommer magasinet ud.
-Ja. -Godt. Læg det.
Tag ladegreb. Det er denne del - træk den tilbage.
-Hvad ser du indeni? -Ingenting.
Godt. Læg pistolen ned.
Godt. Pres kuglerne ud, stille og roligt. Tab dem ikke.
En, to, tre. Ja.
Lad igen.
Der er ammunition i min taske omme bagi. Rød-sort æske.
Okay.
Tag nogle kugler ud.
Lad magasinet, som om det var... Pez-slik.
-Okay. -Godt.
-Så, nu er det fyldt. -Fint.
Tøm det og lad igen.
Kom nu.
Fint. Læg magasinet ned.
Tag pistolen.
Træk tilbage. Se efter, at der ikke er noget i løbet. Godt.
Øv dig i at sigte. Rul vinduet ned.
-Sådan. -Vælg et mål.
-Træer, skilte, hvad som helst. -Jeg tager det store træ der.
-Bang! -Hallo, ingen lyde. Lad som om.
Ja, du lod som om. Men ingen lyde.
Okay... Åh, skilt.
Fuldtræffer!
-Du missede. For højt og til venstre. -Hvordan ved du det?
Jeg har lært folk at sigte.
Hvad mener du?
-Pyt. -Sig det nu.
-Det er ikke vigtigt. -Jo, for mig.
Jeg har levet af at dræbe folk.
Må jeg trykke af?
Ja. Det kaldes at tørskyde.
Gør det ikke for meget, det slider. To gange.
Okay.
-Ups, det var ikke let. -Godt.
Så er det et sikkert våben.
Våben kan vel ikke være helt sikre?
Nej, det er de vel ikke.
-Bliv ved med at øve dig. -Okay.
Forbier.
Forbier igen.
Denne gang ramte jeg.
-Hvad er der? -Jeg...
...skal have en lille pause.
Okay.
Okay, skift plads. Køretime.
Hvad?
Kom nu, det bliver sjovt.
Ja...
Du skal vide, at næst efter dig er det her min skattebasse.
-Det ved jeg godt. -Fint.
Heldigvis har den automatgear.
Så bare hold bremsen nede og skift fra parkering til D, "drive" - kør.
Eller R, "reverse" - bak.
-Ja. -Okay?
Man giver aldrig gas og bremser samtidigt.
Man bruger kun højre fod. Den venstre er ude i siden.
-Okay. -Højre fod gasser eller bremser.
-Er du med? -Ja.
-Godt. -Må jeg starte?
-Sikkerhedssele. -Åh.
Godt... Hvor skal vi hen?
Nordpå. Til Haven.
-Jeg troede, det var en myte. -Vi får se.
Start. Foden på bremsen.
Bremsen.
Tryk på startknappen... Fint. Skift fra parkering til D, "drive".
-Sådan. -Flyt foden fra bremsen til speederen.
Tryk langsomt.
Godt.
Tag det roligt, stille og roligt.
-Se fremad. -Ja.
Du kører ligesom din mor.
-Er det dårligt? -Nej.
Det er meget dårligt.
-Se, hvor du kører! -Ja, ja.
-Trækker du vejret? -Jep.
Godt.
Fint.
Fortsæt, se fremad.
-Sæt farten ned. -"Sæt farten ned"?
Det er ikke meget, men...
Tillykke med fødselsdagen.
Far...
Jeg har fødselsdag i morgen.
Det ved jeg, men...
...hvorfor vente?
Mor. Hun er her ikke.
Skat... det er for tidligt.
Vi vil sørge, når vi er kommet til Haven. Det lover jeg.
Men indtil da...
...kan vi vel glæde os over, at vi har hinanden?
-Ja. -Godt.
Tillykke for dig
Tillykke, kære Bree
Flyt dig.
Undskyld.
Tag det roligt. Du klarede dig fint.
Du standsede i tide. Ingen problemer.
Hvem var de?
Røver. Udskud. De levede af almindelige mennesker.
Som dem, der angreb vores hjem.
Ja. Stol aldrig på den slags.
Hvordan skal vi kunne stole på folk i Haven?
Hvis Haven findes, må de stole på os.
-Har du det godt? -Ja.
-Hvorfor? -Du sveder meget.
Adrenalin.
-Må jeg få en flaske vand? -Ja.
Nej.
Sagde mor ikke "del aldrig åbnede flasker"?
Jo.
Det der skete for nylig.
Bree?
Her.
Den er ladt.
Sigt ikke på mig og ikke på dig selv.
Nu skal du stå ud af bilen...
...og være på vagt, se dig om og lytte.
Ser du noget komme imod os...
...retter du våbenet mod det og krammer aftrækkeren hårdt.
-Er du med? -Ja.
Men jeg tror ikke, at jeg kan.
Det skal du.
Okay?
Jeg lærer dig mere om våben senere.
Men nu...
...skal du sigte og trykke af.
-Er du med? -Ja.
Godt. Tag sikkerhedsselen af.
Når vi går ud, lader du døren stå åben, okay?
-Øjne og ører. -Ja.
Hold øje.
Far.
Far!
Skyd den.
-Skyd den! -Jeg kan ikke.
Ind i bilen. Ind!
Det er okay.
Nej, det er det ikke. Jeg kunne være død. Også dig.
Ligesom mor.
Det var første gang for dig, det er okay.
Jeg må lære... hvordan man dræber dem.
Jeg har en idé.
Før var der aldrig mangel på våben og ammunition.
Jeg har rigeligt af begge dele... men ikke meget tid.
Jeg føler mig allerede svagere... svimmel...
Hun så sveden.
Den kan ikke bortforklares meget længere.
Vi må snart have en snak.
Men ikke endnu.
Kom.
Du kan begynde med geværet.
Det er lettere at dræbe første gang på afstand.
Kikkertsigtet hjælper dig med at sigte.
Hold fingeren fra aftrækkeren, til vi er parate, okay?
Okay.
Om muligt går man opad og finder noget at stabilisere våbenet mod.
Kom.
Og ret ikke geværet mod mig.
Sigt aldrig på noget, du ikke vil skyde.
Okay.
Kom herover.
Du skal stabilisere dit våben mod træet, okay?
Hold udkig efter noget på den side af bakken.
-Jeg ser bagud. -Ja.
Det er et enkeltskuds-våben.
Det indebærer, at man affyrer et skud, og så skal man lade.
-Kan du se stangen der? -Ja.
Før den ud og træk den tilbage.
Godt. Og der lægger man patronen i.
Okay? Før den fremad. Nu har du ladt det. Før den ned. Skyd.
Godt. Og så trækker du tilbage og gentager det.
-Okay. -Er du med?
Godt.
Kig gennem kikkertsigtet, så ser du et trådkors.
Sigt, så trådkorset er midt mellem øjnene...
...midt i panden.
Kram aftrækkeren, ikke hive.
Og meget vigtigt... Hallo! Hør nu efter.
Kram og ånd ud.
Du vil mærke et stød i skulderen fra kolben. Det er rekylen.
Jep.
Så...rolig og stabil, stærk.
Hold ikke hovedet for tæt på sigtet.
For så gør rekylen, at det slår dig i panden og giver dig et idiotmærke.
Det ønsker man ikke.
Nogen spørgsmål?
-Jeg tror, jeg har forstået det. -Godt.
Tag nogle patroner. Læg dem i lommen, så du let kan få fat i dem.
Du kan jo lade nu.
-Sådan? -Ja.
Godt, men hold fingeren fra aftrækkeren, indtil du skal skyde.
De kan komme fra alle retninger.
Du dækker alt fra den side.
Jeg dækker os bagud.
Okay?
Far!
Så...
Godt.
Bree?
Åh.
Hold øje bagud.
Ind i bilen. Hop ind.
Giv mig lige en flaske vand til.
Åh, Gud.
Du er blevet bidt, ikke?
Stands bilen.
-Bree... -Nu!
Vis mig det.
Du løj for mig.
Det var jeg nødt til.
Du har hele tiden vidst, at du var døende.
Jeg måtte have dig i sikkerhed. Jeg måtte forsøge.
"Sikkerhed"?!
Uden mor eller far?
Jeg måtte forsøge.
Jeg er ked af det.
Hvad skal jeg gøre?
Overleve.
Leve godt.
Hvordan?
Det ved jeg ikke.
Men det finder du ud af.
Det kan jeg ikke. Ikke uden dig, uden mor.
Jo, du kan. Og det skal du. For vores skyld!
Vil du ikke nok?
Det går ikke.
Mit blod, sved...
Vi ved ikke, om det smitter.
Nej, Bree! Nej!
Nej!
Bree!
Er du okay?
Bree! Bravo.
Kom, hold dig til mig.
Våbenet fremad!
Jeg er okay, fortsæt!
Tilbage!
-Kom. -Jeg har en bil. Oppe på vejen.
Tak.
Jeg hedder Rose, hun Sylvia. Vores hjem blev invaderet i går.
-Vi leder efter Haven. -Det gør vi også.
Jeg hedder Bree, han er min far.
Du kan ikke køre.
-Kan du? -Ja.
Godt.
Har du et navn?
-Spiller det nogen rolle? -Åh...
Okay.
Regel nummer et: Ser det ud til, at du vil æde os, skyder Rose dig.
Forstået?
Forstået.
Bare tag jer af min datter.
-Det skal vi nok. -Tak.
-Hvor meget benzin har vi? -En kvart tank.
Far?
Ja. Jeg er her.
Jeg er her.
Forbinding. Vi må standse blødningen.
Det spiller ingen rolle.
Du forbløder! Gør det.
Hun har ret.
Jeg er ked af det.
Også jeg.
Jeg burde have fortalt det tidligere.
Bidet ser nyt ud.
Det er det.
Dit andet?
Ja.
Jeg fik et...
...i armen tidligere i morges.
Uheld.
Ja.
Det var skideuheldigt.
Prøv igen.
Hører I det her, er I på rette vej.
Tag Motorvej 7 mod nord.
Bliv på 7'eren, så kommer I ned til en flod.
Der går en sti ind til højre: Tag den.
Pas på. Der er hundreder, måske tusinder af dem heromkring.
Løb så hurtigt, I kan. Er I heldige, får de ikke fat i jer.
Herregud!
-Det findes! -Det lader til det.
Eller også er det en fælde. Ved du, hvor det er?
Ja. Fortsæt mod nord.
Vi burde nå frem, inden det bliver mørkt.
Er det her Motorvej 7?
Ja.
-Klarer vi det? -Er der benzin nok på?
Måske.
Medicin! Læger!
De kan hjælpe dig, far!
Der er ingen kur.
Det ved du ikke, der er jo gået flere år! De kan have fundet på noget!
Ja. Måske. Man ved aldrig.
Jeg følte intet håb.
Der var ingen kur, det vidste hun godt.
Rose og Sylvia gjorde også.
Alle vidste det.
Men hun er min lille pige.
Håb...
Før eller senere må man give slip.
Jeg håber, at jeg har gjort nok. Sharon gjorde det i hvert fald.
Nu kan vi ikke gøre mere.
Du er ligesom din mor.
Smuk.
Klog.
Stærk.
Du ved vel, at du er min yndlingsdatter?
Ja.
Godt.
Du skal overleve for vores skyld.
Vær klog... og vær modig.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Jeg vil aldrig glemme, hvad du har gjort for mig.
Det ved jeg.
Nu skal du gå.
Du klarer det her. Du klarer det.
Gå, skat.
Og lad ikke noget bide dig.
Sov godt.
Forbandede enhjørninger...
Velkommen til Haven.
Min far ofrede sig for vores skyld.
For mig.
Han var sikkert ikke fejlfri, men det tænkte jeg ikke på.
Han var den perfekte mand og den bedste far, jeg kunne ønske mig.
Tak, fordi du jagede enhjørninger med mig, far, og gav mig en chance.
Jeg vil gøre mit bedste for at udnytte den.
Og Gud hjælpe den, der forsøger at stoppe mig.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Tekster: Torben Christensen Ordiovision