Subtitles by sub.Trader subscene.com
Pitää nukkua. En enää muista kunnon yöunia.
Eipä tässä kukaan ole nukkunut viime vuosina, kun ne ovat tuolla.
Parannusta ei tule. Hyvät tyypit kuolivat, jäljelle jäivät kusipäät.
Kuten kollegani tässä.
Hän heräsi.
Sama se.
Mitä hän teki?
Hän ei kertonut enkä minä kysynyt.
Minä tunsin Tonyn teot. Mutta Joelle ei kerrottu näistä.
Hän oli pelkkä sotilas, yksi harvoista asemiehistä.
Jos joku piti poistaa, me hoidimme asian.
Tony oli varas.
Hän varasti vettä yhteisöltä keittääkseen salaa pontikkaa.
Salapuuhia johtajamme eivät arvostaneet.
Hän tiesi hinnan. Aika maksaa.
Minä pidän Tonysta.
Hän ei ollut paskiainen.
Varas kyllä, muttei paskiainen.
Perillä.
Ulos.
Tony, otamme suukapulan pois. Oletko hiljaa?
Teidän täytyy antaa minun....
-Anteeksi. -Auta hänet ylös.
Minä pidän sinusta, joten saat valita.
Voit paeta ja yrittää karistaa ne kannoiltasi.
Tai luoti.
-Mitä? -Joko saat vapauden
tai päädyt niiden ruuaksi.
Minä pakenen.
Selvä. Ole aloillasi.
Onnea matkaan.
Pysähtykää. Tulkaa takaisin!
Hyvä antaa heille vaihtoehto.
"Vaihtoehto"? Ei tuo ollut vaihtoehto.
Joe vain tykkäsi siitä pelistä.
Hän sanoi tehneensä saman yhdelle tyypille entisessä elämässään.
Peluri, joka oli pomolle liikaa velkaa.
Silloin vaihtoehtona olivat rämeen krokotiilit.
"Jos pääset toiselle puolelle, olet vapaa."
Miestä ei enää nähty.
Kuten sanoin: Joe on paskiainen.
Ei osaa edes polttaa kunnolla.
Naiset ja herrat: Nyt on taas aika.
Pian kuulette lempiäänenne sivilisaation parista.
Mutta ensin...
Tuo tyyppi aina naurattaa.
Hemmetin hauska.
Eivät ne fiksuja ole.
Se on niiden alkuperässä.
-Mikä? -Synnynnäinen vaisto.
Eivät ehkä fiksuja, mutta nopeita. Ja hengenvaarallisia.
Yksi puraisu riittää tappamaan.
Osa kuoli nopeasti, osa 12 tunnin sisään.
Toisilla se kesti kauemmin. Kukaan ei pärjännyt kokonaista päivää.
Kuume oli ensimmäinen merkki.
Sitten tuli hitaus. Kompastelu.
Jano.
Sitten kuolema.
Ja pian he heräsivät.
Melu piti ne poissa öisin, joten saimme vähän elääkin.
Päivisin oltiin niin hiljaa kuin mahdollista.
Silti niitä aina tuli.
Pienikin ääni, ja ne tulivat. Ei haju tai näkö: ääni.
Kukaan ei tiennyt miksi.
-Ajanko sen autotalliin? -Älä.
Hyvä. Pysy varuillasi.
-Hei, mikä tilanne? -Generaattorit hurisevat tyytyväisinä.
-Polttoaine? -Riittää puoleksi vuodeksi.
-Hyvä. Jatka samaan malliin. -Kyllä vain.
Tässä maailmassa kaiken pitää toimia.
Vartijoiden on oltava hereillä. Generaattoreiden on toimittava.
Virta, vesi ja ruoka.
Yhtä ratkaisevia kuin ennenkin.
Vain vaikeampia hankkia.
Mikään ei ole itsestäänselvää. Kuolleet oli helppo pitää ulkona.
Eläviä minä eniten pelkään.
Vaimoni ja tyttäreni lisäksi on vain kaksi ihmistä, joihin voin luottaa.
Lee on toinen.
Hän oli täällä ennen meitä. Suojeli kaikkia yksin.
Silloin täällä ei ollut paljon väkeä.
Sittemmin 10 kertaa enemmän. Minusta meitä on liikaa.
-Miten on mennyt? -Kaikki hyvin.
Entä sinä?
Hyvin menee.
Oikeasti?
Oikeasti.
Entä itse?
Hyvin.
DJ on se toinen.
DJ!
Hän on kuin torakka, mutta hyvällä tavalla.
Kesy torakka. Miestä ei tapa mikään.
Helppo tykätä ja sydän kultaa.
Hän on tulostaan lähtien rukannut radiolähetintämme.
En vieläkään tiedä, onko se edes hyvä juttu.
Kiitos silti.
No, Tony siis...
Niin.
-Varastiko hän taas? -Kolmatta kertaa.
Tyhmä juttu. Hänestä pidettiin. Voi tietää ongelmia.
Niin. Mutta säännöt ovat sääntöjä.
Totta.
-Koska radio on kunnossa? -Piakkoin.
Mutta jos näiden kanssa kiirehtii, ne pamahtavat naamalle.
Pitää vain tietää asioiden laita. He eivät usko meitä muuten.
Me uskomme.
-Lähetätkö vielä lyhytaalloilla? -Jep. Joka päivä.
Myöhään illalla ja iltapäivisin. Levitän sanomaa.
Hyvä. Jatka.
-Se voi pelastaa henkiä. -Toivottavasti.
Kunpa vain tietäisi, että joku kuuntelee.
Kyllä varmasti.
-Olisi kiva kertoa sijaintimme. -Se ei käy.
-Lisää väkeä, lisää ongelmia. -Niinhän se on.
-Hei. -Hei.
Saako arvata? Radio ei vieläkään toimi.
Minä katson.
Hän odottaa sinua.
-Ota iisisti. -Kuten aina.
Terveisiä sille Tohtori Outolemmelle siellä.
Alkaa olla iltapalan aika. Peskää kätenne.
Kuulitte kyllä. Äkkiä nyt, tai ette saa ruokaa.
Vauhtia.
Kiitos, Mary. Katso, ettei meitä häiritä.
Mary.
Miten meni?
Hän pakeni.
-Hemmetin hölmö. -Niin.
Pidetään tämä salassa. Poika oli suosittu.
Tiedän.
Tehty mikä tehty.
Pitäköön Herra hänestä huolta taivaassa.
Aamen.
Meidän on puhuttava.
Ei taas.
DJ saa radion pian kuntoon.
Jos ja kun hän saa sen kuntoon, yritämme yhteyttä muihin.
Entä sen jälkeen?
Meillä on kaksi ajoneuvoa, joista toinen on aika romu.
Kerrotko joillekin ihmisille, että heidän on jäätävä tänne?
Ei. Pysytään täällä. Niin olen aina sanonut.
Meillä on ruokaa, vettä ja turvaa.
Ei ikuisesti.
-Ne eivät pääse tänne. -Eivät ne ole ainoita siellä.
Siellä on muitakin. Me olemme raaistuneet.
Siksi minulla on sinut.
Nautitaan ajasta täällä.
Mene perheesi luo, tulkaa syömään.
Kiitos.
Mutta taidan syödä kotona.
Kuten haluat.
Älä anna heidän masentaa.
Me kaksi tiedämme, että meidän toimemme
estävät paikkaa suistumasta anarkiaan.
Mene nyt vaimosi ja pikku tyttäresi luo.
-Ei hän enää niin pieni ole. -Aika kuluu nopeasti.
Toivotaan, että lapsemme saavat rauhaisan maailman.
-Muuta en rukoile. -Rukoiletko sinä?
Vain sitä.
Uskonnot kaatuivat kauan ennen maailmaa. Niiden harjoitus.
Mutta minä uskon uskoon. Toivoon.
Ilman toivoa... Mitä järkeä missään on?
Elukka. Senkin elukka.
Hän oli poikani.
Ainoa poikani. Ainoani.
Otan osaa.
Olen pahoillani.
Haistakoon hän ja idioottipoikansa paska.
-Etkö pidä siitä? -En juuri.
Kiitos.
-Oletko syönyt? -En vielä.
Mene.
Taasko piirrät Fredin?
Henryä varten. Hän ei ole nähnyt koiraa. Siis oikeaa koiraa.
Sanoin, että meillä oli pienenä Fred, ja hän halusi nähdä, miltä se näytti.
-Hieno siitä tuli. -Kiitos.
-Miten isän muotokuvan kanssa? -Se on melkein valmis.
-Hän ei vain ehdi istua mallina. -Niin, hänellä on paljon kaikkea.
Sitten syödään. Siivoa pöytä.
Miksemme istu muiden kanssa kuten ennen?
Isä halusi, että meillä olisi omaa aikaa. Ihan perheen kesken.
Minä luulin, että olemme kaikki yhtä suurta perhettä.
Niin sanotaan. Gabriel sanoo, opettajani sanoo.
Olemmehan me suurperhe, mutta...
Eikö ole kiva saada vähän omaa aikaakin?
-Joo. -Siivoa nyt.
Kop, kop.
-Isä! -Hei, kulta.
-Miten menee? -Hyvin.
Hyvä.
Hei.
Mene pesulle.
-Kulta, nyt voisit tehdä läksyt. -Okei.
Muotokuva on melkein valmis.
Aivan. Anna me puhumme äidin kanssa hetken, niin tulen malliksi sitten.
Hyvä.
Mikä on vialla?
Ette etsineet Joen kanssa tänään bensaa ja ruokaa.
Ei.
Oliko se Tony?
Taidat jo tietää.
Minua on mulkoiltu pahasti koko päivän.
-Hän varasti. -Tiedän. Hekin tietävät.
Mutta hän oli ihminen. Montako meitä enää on?
Meitä olisi vähemmän, ellemme panisi Tonyn kaltaisia tilille.
Hän oli kovin nuori.
Ja pidetty.
Nyt he vihaavat sinua. Ja lopulta myös minua ja Breetä.
Sitten on aika lähteä.
Miten? Ja minne?
Auto on jo lastattu.
Vettä, ruokaa, aseita.
Mennään pohjoiseen, missä mies sanoi sen olevan.
Haveniin.
Kuulit tuon tienpenkalla kuolemaa tekevän miehen suusta.
Tuntemattoman.
Bree on 12. Hän voi uskoa yksisarvisiin.
-Minä uskon Haveniin. -Olet ainoa.
-DJ uskoo myös. -Häntä ei lasketa.
-DJ ei ole ollut täällä alusta asti. -En minäkään.
Tiedän.
Olen pahoillani.
Tule.
Hei, isä.
Oho, anteeksi.
-Nuori neiti osaa aina ajoituksen. -Kiitos.
Nyt isän pitää saada nukkua.
Hoidetaan huomenna loppuun.
Okei.
-Nuku hyvin. -Äläkä anna minkään purra.
En ikinä.
-Kuka? -Minä.
Valmis?
Valmis.
Saatana.
Hae Bree ja pakolaukkusi.
-Mitä? -Hae Bree ja pakolaukkusi.
-Laitanko hälytyksen? -Laita.
Tässä DJ, vanhan kansan viimeinen. Terveisiä hyvälle väelle.
Hei, Haven. Tiedämme, että olette siellä jossain.
Antakaa merkki, niin... Hetkinen.
Kuulkaa. Leiriimme hyökätään.
Täällä ei ole turvallista. Välttäkää vanhaa myllyä.
Menkää pohjoiseen, Haven on siellä. Ehkä nähdään. DJ lopettaa tähän.
Menkää! Äkkiä bunkkeriin.
-Voinko tehdä jotain? -Mene bunkkeriin.
Mene pois.
-Mitä tämä on? -Kimppuumme hyökätään.
-Kuka? -Ei aavistusta.
Sinun velvollisuutesi on pysyä täällä ja suojella minua.
Bree! Herää. Missä pakolaukkusi on?
-Mitä? -Missä pakolaukkusi on?
Tuolla.
Hyvä, pue päällesi.
-Missä isä on? -Missä pitääkin olla.
Tule.
Äkkiä sisään.
Vauhtia nyt.
Lukitkaa ovi perässänne.
Sisään!
Joe. Luojan kiitos.
Petturi.
Missä jumalasi on nyt?
Ei, älä...
Hoitelen sinut myöhemmin.
Täällä Sharon ja Bree. Avatkaa.
Avatkaa nyt helvetissä.
Kulta, kaikki järjestyy. Mennään takaisin kotiin.
Miksi?
-Miksi? -Koska et anna minun ajaa.
Juokse, Bree!
Bree?
Äiti.
Sharon?
Äiti. Voi ei.
Verenvuoto pitää tyrehdyttää. Minulla on siteitä.
Myöhäistä.
-Pitää yrittää. -Bree.
Liian myöhäistä.
Vaikka verenvuoto tyrehtyisi,
hän muuttuu.
Ei...
Älä anna hänen muuttua.
En anna.
Olen tässä.
Tässä luonasi.
Päästä irti.
Päästä, kulta.
Päästä.
Hei sitten, äiti.
Rakastin sinua todella paljon.
Minä rakastan sinua.
Nyt autoon.
Helvetin Joe. Kuolema oli liian helppo.
Olisi pitänyt jättää hänet kuolleille.
Mutta tuntui hyvältä ampua hänet.
Ja nyt hyville tunteille on kysyntää.
Ennen tapoin ihmisiä elannokseni.
Nyt tapan kuolleita elääkseni. Siinä on tiettyä ironiaa.
Maksakoon, mitä maksaa. Hänet on pidettävä elossa.
Haven oli kuulemma pelkkä huhu.
En ollut samaa mieltä.
Jokin aika sitten löysin tien varrelta miehen kuolemaisillaan.
Vierellään kuollut perheensä.
Olivat kuulemma menossa Haveniin. Pohjoiseen.
Turvallinen paikka siihen aikaan, kun siellä oli ihmisiä.
Lääkäreitä, tutkijoita. Ehkä sotilaita.
Kuulin siitä radiossa.
Ehkä emme ole tarpeeksi lähellä.
Tai sitten se on vain huhu.
Mutta muuta ei ole kuin toivoa.
Hei.
Kuinka ne pääsivät sisään?
Ne kuolleet.
Joe. Hän petti meidät.
Joe?
Luulin häntä ystäväksesi. Eikö hän ollutkaan?
Ilmeisesti ei.
Mutta miksi? En ymmärrä.
Eräillä on pimeä puolensa.
Hän ei ollut tyytyväinen. Halusi kai lisää.
Luulin, että hän osasi johtaa.
Ja nyt hän on kuollut.
Kaikki ne ihmiset. Ystävät, äiti...
Hekin ovat kuolleet.
Hys. Täällä ei ole turvamuureja, pitää olla hiljaa.
Missä ne ovat?
Missä tahansa.
Kaikkialla.
Mistä tuo tuli?
Oho.
Varmaan luoti raapaisi.
Sattuuko?
Ei.
Hei.
Menisitkö vaikka... asioillesi.
Älä liian pitkälle. Haluan nähdä sinut.
Isä.
Liiku hiljaa.
Nopeammin.
Kun suljemme oven, ne kuulevat meidät.
Ihan hiljaa.
Hänen äitinsä oli kuollut.
Ja pian olisin kuollut minäkin.
Aikaa oli ehkä 12 tuntia, vähän enemmän.
Ehkä vähemmän. Löytää Haven.
Ja antaa tytölle mahdollisuus.
Nyt oli vain löydettävä se hemmetin paikka.
Yksi on varmaa. Minä en aio muuttua.
Viimeinen luoti on minulle.
-Onko nälkä? -Ei.
-Et saanut aamiaista. -Ei ole nälkä.
Jospa joisit vähän. Takapenkillä laukussa.
-Autatko? -Joo.
Tämä näyttää tosi vanhalta.
Armeijan pakastekuivattua ja tyhjiöpakattua.
Vielä syömäkelpoista, eikä hassumpaa.
Löysin kasarmeilta.
Tässä lukee, että se on tuorejuustoa.
Tuorejuustoa?
"Ei tavanomaisia juustoaineksia."
Jaaha.
Ota jotain muuta.
Pikkuleivät käyvät.
Kultaseni.
-Asekoulutusta. -Mitä?
Ihan hiljalleen. Ota pistoolini.
Älä koske liipaisimeen, ettet ammu autossa.
Tähtää se jonnekin muualle.
Entä nyt?
Näetkö napin perässä?
-Tämänkö? -Niin.
Paina sitä, niin lipas tulee ulos.
-Jep. -Hyvä. Laita pois.
Nyt latausliike. Tämä osa. Vedä se itseesi päin.
-Mitä siellä näkyy? -Ei mitään.
Hyvä. Laita se alas.
Hyvä. Nyt vedät luodit hitaasti ulos. Älä hukkaa niitä.
Yksi, kaksi, kolme.
Lataa se.
Laukussani on luoteja. Punamusta laatikko.
Selvä.
Ota luoteja.
Lataa lipas kuin se olisi... Pez-lelu.
-Selvä. -Hyvä.
-Nyt se on täysi. -Hyvä.
Tyhjennä ja lataa uudelleen.
Tee se.
Hyvä näin. Laita lipas pois.
Ota pistooli.
Vedä itseesi päin. Katso, että piippu on tyhjä. Hyvä.
Harjoittele tähtäämistä. Laske ikkunasi.
-Noin. -Valitse kohde.
-Puu, kyltti, mikä vain. -Tuo iso puu tuolla.
-Pam! -Älä pidä ääntä. Leiki vain.
No, sinä leikit, mutta älä pidä ääntä.
Tuolla on kyltti.
Osui!
-Ohi. Korkealta ja vasemmalta. -Mistä sinä tiedät?
Minä opetin tätä ennen vanhaan.
Mitä tarkoitat?
-Sama se. -Kerro.
-Ei se ole tärkeää. -On se minulle.
Elätin itseni tappamalla ihmisiä.
Saanko vetää liipaisimesta?
Saat. Se on kuiva-ammuntaa.
Älä liikaa, se on rankkaa. Kaksi kertaa.
Selvä.
-Se ei ollut helppoa. -Hyvä.
Ase on siis turvallinen.
Ei kai ase voi olla turvallinen.
Ei kai.
-Harjoittele. -Ok.
Huti.
Taas huti.
Nyt osuin.
-Mitä nyt? -En tiedä.
Pitää vähän levätä.
Selvä.
Vaihdetaan paikkaa. Ajotunti.
Mitä?
Se on hauskaa.
No niin.
Tiedät, että sinun jälkeesi auto on minulle rakkain.
-Niin. -Hyvä.
Onneksi siinä on automaattivaihteet.
Paina siis jarrua ja vaihda parkkivaihteelta ajovaihteelle.
Tai peruuta.
-Joo. -Näin.
Ei saa kaasuttaa ja jarruttaa samaan aikaan.
Käytetään vain oikeaa jalkaa, vasen lepää sivulla.
-Selvä. -Oikea jalka antaa kaasua tai jarrua.
-Onko selvä? -On.
-Hyvä. -Voinko käynnistää?
-Turvavyö. -Just.
No, minne matka?
Pohjoiseen. Haveniin.
-Luulin, että se on myytti. -Saa nähdä.
Käynnistä. Jalka jarrulle.
Jarru.
Paina käynnistysnappulaa. Vaihda parkilta ajovaihteelle.
-Noin. -Siirrä jalka jarrulta kaasulle.
Ihan hitaasti.
Hyvä.
Ihan vain rauhallisesti.
-Katso eteen. -Joo.
Ajat kuin äitisi.
-Onko se huono asia? -Ei.
Se on hyvin huono.
-Katso nyt. -Joo.
-Hengitätkö? -Jep.
Hyvä.
Näin sitten.
Jatka vain. Katso.
-Hidasta. -Miksi?
Eihän tämä paljon ole, mutta...
Hyvää syntymäpäivää.
Isä.
Se on huomenna.
Tiedän, mutta...
Miksi odottaa?
Äiti. Hän ei ole mukana.
Se on vielä lähellä.
Saamme surra päästyämme Haveniin. Lupaan sen.
Mutta siihen saakka
voimme kai iloita siitä, että meillä on toisemme.
-Joo. -Hyvä.
Paljon onnea vaan
Paljon onnea, oma Breeni
Siirry.
Anteeksi.
Ei se mitään. Hyvin sinä teit.
Pysäytit ajoissa. Ei siinä mitään.
Keitä ne olivat?
Ryöstäjiä. Saastaa. Elävät muiden kustannuksella.
Kuten ne, jotka hyökkäsivät kotiimme.
Niin. Älä luota sellaisiin.
Kuinka voimme luottaa Havenin ihmisiin?
He saavat luottaa meihin, jos se todella on olemassa.
-Voitko hyvin? -Jep.
-Kuinka niin? -Hikoilet kovasti.
Adrenaliini.
-Antaisitko vettä? -Joo.
Ei.
Äitihän sanoi, ettei avattuja pulloja saa jakaa.
Niin.
Se oli äskettäin.
Bree?
Tässä.
Se on ladattu.
Älä osoita sillä minua tai itseäsi.
Nyt sinun täytyy astua ulos autosta,
vartioida, tarkkailla ja kuunnella.
Jos näet jonkun lähestyvän,
tähtää aseella ja paina kovaa liipaisimesta.
-Onko selvä? -On.
Vaikken taida pystyä.
Pakko pystyä.
Okei?
Opetan aseista lisää myöhemmin.
Mutta nyt
sinä tähtäät ja painat liipaisinta.
-Ymmärrätkö? -Joo.
Hyvä. Turvavyö pois.
Kun olemme ulkona, jätä ovi auki.
-Tarkkaile ja kuuntele. -Joo.
Tarkkaile.
Isä.
Isä!
Ammu se.
-Ammu! -En voi.
Mene autoon.
Kaikki hyvin.
Eikä ole. Olisin voinut kuolla. Sinä myös.
Niin kuin äiti.
Se oli ensimmäinen kerta, ei se mitään.
Minun pitää oppia tappamaan niitä.
Sain ajatuksen.
Ennen ei ollut pulaa aseista ja ammuksista.
Minulla on molempia, mutta aikaa on vähän.
Tunnen oloni jo heikoksi, pyörryttää.
Hän näki hikoiluni.
Sitä ei voi kauan selittää.
Pian se on kerrottava.
Mutta ei vielä.
Tule.
Aloita kiväärillä.
Alkuun on helpompi tappaa kaukaa.
Kiikari auttaa tähtäämään.
Pidä sormi liipaisimella, kunnes on aika.
Selvä.
Jos käy, kannattaa olla korkeassa maastossa ja vakauttaa asetta jotenkin.
Tule.
Äläkä osoita sillä minua.
Älä koskaan osoita aseella jotain, mitä et halua ampua.
Selvä.
Tulepa tänne.
Vakauta ase puuta vasten.
Pidä silmällä kaikkea tällä puolen kukkulaa.
-Minä katson selustaa. -Joo.
Tämä on kertaladattava.
Joka laukauksen jälkeen on siis ladattava uudestaan.
-Näetkö tuon vivun? -Joo.
Työnnä ulos ja vedä sisään.
Noin. Sinne laitetaan ammukset.
Nyt eteen. Se on ladattu. Vie se alas. Ammu.
Nyt vain takaisin ja toista.
-Okei. -Homma hallussa?
Selvä.
Kun katsot kiikariin, siinä näkyy ristikko.
Tähtää ristikko silmien väliin.
Keskelle otsaa.
Paina liipaisinta, älä vedä.
Ja mikä on tärkeää... Kuuntele nyt.
Paina ja hengitä ulos.
Olkapäässä tuntuu isku, se on takapotku.
Jep.
Pysy vakaana ja vahvana.
Pää ei saa olla liian lähellä tähtäintä.
Tiedätkö miksi? Koska takapotku osuu sinua otsaan ja leimaa sinut hölmöksi.
Sitä ei haluta.
Kysyttävää?
-Eiköhän se tästä. -Hyvä.
Tässä ammuksia. Laita ne taskuun, josta saat ne helposti.
Jospa lataat nyt.
-Noinko? -Niin.
Mutta sormi pois liipaisimelta, kunnes olet valmis ampumaan.
Niitä tulee kaikkialta.
Sinä katat tuon suunnan.
Minä selustan.
Okei?
Isä!
No niin.
Hyvä.
Bree?
Oho.
Katso taakse.
Autoon. Mene.
Annatko taas vettä?
Voi luoja.
Sinua on purtu.
Pysäytä.
-Bree... -Heti.
Näytä.
Sinä valehtelit.
Oli pakko.
Olet koko ajan tiennyt olevasi kuollut.
Sinut on saatava turvaan. Pakko edes yrittää.
"Turvaan"?
Ilman äitiä ja isää.
Pakko yrittää.
Olen pahoillani.
Mitä minä teen?
Sinä selviydyt.
Olet onnellinen.
Kuinka?
En tiedä.
Mutta kyllä sinä sen keksit.
En voi. Ilman sinua ja äitiä.
Kyllä voit. Ja sinun täytyy. Meidän takiamme.
Ole kiltti.
Ei se käy.
Vereni, hikeni...
Ei tiedä, tartuttaako se.
Ei, Bree! Ei!
Ei!
Bree!
Oletko kunnossa?
Bree! Hyvä.
Tule tänne luokseni.
Tähtää eteen.
Ei hätää, jatka.
Peräännytään.
-Mennään. -Minulla on auto. Tiellä.
Kiitos.
Minä olen Rose, hän Sylvia. Meille hyökättiin eilen.
-Etsimme Havenia. -Niin mekin.
Minä olen Bree, hän on isäni.
Et voi ajaa.
-Voitko sinä? -Voin.
Hyvä.
Oliko nimeä?
-Onko sillä väliä? -Jaa.
Hyvä on.
Sääntö yksi: jos näytät haluavan syödä meidät, Rose ampuu sinut.
Onko selvä?
Selvä on.
Pitäkää vain huolta tyttärestäni.
-Me pidämme. -Kiitos.
-Paljonko bensaa on? -Neljäsosa.
Isä?
Tässä ollaan.
Siteitä. Verenvuoto on saatava lakkaamaan.
Ei sen väliä.
Vuodat kuiviin. Laita.
Hän on oikeassa.
Olen pahoillani.
Niin minäkin.
Olisi pitänyt kertoa aiemmin.
Purema näyttää tuoreelta.
Niin se onkin.
Jo toinen?
Niin.
Minua purtiin
käteen aiemmin aamulla.
Huono tuuri.
Niin.
Helvetin huono.
Kokeile taas.
Jos kuulet tämän, olet oikealla aaltopituudella.
Valitse valtatie 7 pohjoiseen.
Pysy sillä, kunnes joki tulee vastaan.
Oikealta lähtee polku: Mene sitä.
Ole varuillasi. Niitä on täällä satoja, ehkä tuhansia.
Juokse lujaa. Hyvällä onnella ne eivät saa kiinni.
Voi luoja.
-Se on olemassa. -Siltä vaikuttaa.
Tai sitten se on ansa. Tiedätkö, missä se on?
Tiedän. Pohjoiseen.
Pitäisi päästä perille ennen pimeää.
Onko tämä valtatie 7?
On.
-Pääsemmekö sinne? -Riittääkö bensa?
Ehkä.
Lääkkeitä, lääkäreitä.
He voivat auttaa sinua, isä.
Parannuskeinoa ei ole.
Et sinä sitä tiedä. On kulunut vuosia. Joku on voinut keksiä jotain.
Ehkä. Ei sitä koskaan tiedä.
Minulla ei ollut toivoa.
Parannuskeinoa ei ollut, ja hän tiesi sen.
Samoin Rose ja Sylvia.
Kaikki tiesivät.
Mutta hän on pieni tyttöni.
Toivo...
Jossain vaiheessa on päästettävä irti.
Toivottavasti tein tarpeeksi. Sharon ainakin teki.
Muuta emme enää voi.
Olet aivan kuin äitisi.
Kaunis.
Fiksu.
Vahva.
Kai tiedät, että olet suosikkityttäreni?
Tiedän.
Hyvä.
Selviä tästä meidän takiamme.
Ole fiksu ja rohkea.
Rakastan sinua.
Minäkin sinua.
En koskaan unohda, mitä puolestani teit.
Tiedän.
Nyt sinun pitää mennä.
Kyllä se siitä. Sinä pärjäät.
Mene, kulta.
Äläkä anna minkään purra.
Nuku hyvin.
Helvetin yksisarviset.
Tervetuloa Haveniin.
Isä uhrautui meidän puolestamme.
Minun.
Tuskin hän virheetön oli, mutta siitä en välittänyt.
Hän oli täydellinen aviomies ja paras isä koskaan.
Kiitos, että metsästit kanssani yksisarvisia ja annoit tilaisuuden.
Käytän sen parhaani mukaan.
Ja luoja auttakoon sitä, joka minua yrittää estää.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Suomennos: Sami Siitojoki Ordiovision