Subtitles by sub.Trader subscene.com
Jag måste sova. Minns inte när jag sov en hel natt sist.
Men ingen har sovit så värst de senaste åren. Inte med dem där ute.
Folk har inte blivit bättre. De döda tog visst de bra, och vi har kräken kvar.
Som min kollega här.
Han har vaknat.
Sak samma.
Vad har han gjort?
Han berättade inte och jag frågade inte.
Jag visste vad Tony hade gjort - men min kollega Joe tillhörde inte de invigda.
Han var bara en soldat, en av de som kunde hantera vapen.
Skulle nån bort så tog vi hand om det.
Tony var en tjuv.
Han stal vatten från vår grupp för att i hemlighet göra hembränt.
Det där "i hemlighet" gillades inte av våra ledare.
Han kände till priset. Dags att betala.
Jag gillar Tony.
Han var inte ett as.
Han var en tjuv, men inte ett as.
Framme.
Ut.
Okej, Tony, vi ska ta av munkaveln. Tänker du hålla tyst?
Kom igen! Ni måste låta mig....
-Förlåt... -Hjälp honom upp.
Du, jag gillar dig - så du kan få ett val.
Du kan springa, chansa på att du klarar dig undan dem.
Eller ta en kula.
-Va? -Få din frihet...
...eller bli deras middag.
Jag chansar. Jag springer.
Okej. Stå stilla.
Lycka till.
Vänta! Ta mig! Kom tillbaka!
Jag gillar att vi ger dem ett val.
"Ett val"? Det där var inget val..
Bara en lek Joe gillade.
Han sa en gång att han gjort det mot en kille i sitt gamla liv.
En spelare som var skyldig bossen för mycket pengar.
Fast då var det krokodiler i ett träsk.
"Ta dig till andra sidan så är du skuldfri."
Killen försvann spårlöst.
Som sagt: Joe är ett as.
Fanskapet kan inte ens röka ordentligt.
Mina damer och herrar: Då var klockan slagen igen!
Gör er redo för era favoritljud från civilisationen.
Men först...
Han får mig alltid att flina.
Ja, han är superkul.
Smarta är de ju inte.
Det är nåt ursprungligt.
-Va? -Medfödd instinkt.
De var kanske inte smarta, men snabba. Och livsfarliga.
Ett bett så var man död.
En del dog snabbt, inom 12 timmar.
För andra tog det längre tid. Ingen klarade sig mer än en dag.
Febern var det första tecknet.
Sen kom trögheten. Snubblandet.
Törsten.
Sen döden.
Och strax därefter så vaknade de.
Ljudet lockade bort dem var kväll, så att vi fick nån sorts liv.
Dagtid höll man sig så tyst och stilla som möjligt.
Trots det dök många upp.
Minsta ljud, så kom de farande. Inte doft eller synintryck: Ljud.
Ingen visste varför.
-Kan jag köra den till garaget? -Nej.
Bra. Håll utkik.
-Hallå, hur är läget? -Alla fyra generatorerna surrar nöjt.
-Bränsle? -Vi har nog för ett halvår.
-Bra, fortsätt så. -Ska bli.
I den här världen måste allt på ett sånt här ställe funka.
Vakterna måste vara vakna. Generatorerna måste funka.
Ström, vatten och mat.
Lika avgörande förnödenheter som förr.
Bara svårare att få tag i.
Inget kan tas för givet. De döda var lätta att hålla ute.
Det är de levande jag fruktar mest.
Förutom min fru och min dotter finns det bara två personer här jag kan lita på.
Lee är den ene.
Han var redan här när vi kom. Höll alla vid liv på egen hand.
Då fanns det bara en handfull här.
Sen dess har stället vuxit tiofalt. Jag tycker att det är för många här.
-Har det varit nåt? -Allt är bra här.
Du, då?
Bra.
Allvarligt?
Allvarligt.
Du, då?
Bra.
DJ är den andre.
DJ!
Han är som en kackerlacka, fast på ett bra sätt:
En tam kackerlacka. Killen kan överleva vad som helst.
Lätt att tycka om med ett hjärta av guld.
Ända sen han kom har han jobbat med radiosändaren.
Jag vet fortfarande inte om det är bra eller ej.
Tack ändå.
Jaha, så blev Tony... Eller?
Jo.
-Stöld igen? -Tredje gången åker man ut.
Så korkat. Folk gillade honom ju. Det kan bli trubbel.
Jo. Men regler är regler, och det vet vi alla.
Sant.
-När blir radion klar? -Jo...snart.
Men stressar man fram sånt här går det illa, så...
Men vi måste få veta om det stämmer. De tror oss inte om vi inte fått samband.
Vi tror.
-Sänder du fortfarande på kortvåg? -Japp. Varje dag.
Sena kvällar och eftermiddagar. Sprider budskapet.
Bra. Fortsätt så.
-Det kan rädda nåns liv. -Jag hoppas det.
Jag önskar bara att jag fick veta om nån lyssnade.
Nån lyssnar säkert.
-Jag önskar att vi kunde säga var vi är. -Det går inte.
-Mer folk blir mer strul. -Jo, jag vet.
-Hej. -Hej.
Får jag gissa: Radion funkar fortfarande inte?
Jag ska kolla...
Han väntar på dig.
-Ta det lugnt. -Alltid.
Hälsa Dr Strange-kopian där uppe, okej?
Det är snart kvällsmat, barn. Gå och tvätta händerna.
Ni hörde honom. Sätt fart, annars blir det ingen mat.
Kom nu.
Tack, Mary. Se till att vi får tala ostört.
Mary.
Hur var det?
Han sprang.
-Förbaskade dåre. -Jo.
Vi håller det för oss själva. Folk gillade killen.
Jag vet.
Gjort är gjort.
Måtte Herren möta honom med kärlek när han når himlen.
Amen.
Vi måste prata.
Inte det igen.
DJ får snart igång radion.
När han får igång den, om han får igång den, ska vi försöka nå alla där ute.
Och sen, då?
Vi har två fordon, där det ena inte går så bra.
Ska du säga till folk att de får stanna kvar?
Nej. Jag tycker att vi ska stanna. Det har jag alltid tyckt.
Vi har mat och vatten och vi är trygga.
Inte i det långa loppet.
-De där kräken kommer aldrig in hit. -De är inte de enda där ute.
Andra som vi! Folk har blivit mer hänsynslösa!
Och det är därför jag har dig.
Låt oss njuta av den tid vi har.
Gå och tala med din familj, så äter vi tillsammans.
Tack.
Men jag äter nog hemma.
Som du vill.
Bry dig inte om folks viskande.
Du och jag vet ju att det du gör och det jag gör
räddar oss från att gå under i anarki.
Gå nu och var med din fru och din lilla dotter.
-Inte så liten längre. -Åren flyger fram.
Låt oss hoppas att vi kan hålla ut länge nog så att våra barn får en fredlig värld.
-Det är det jag ber för. -Ber du?
Bara för det.
Religionerna gick åt helvete långt innan världen i stort. Särskilt i praktiken.
Men jag tror på tron. På hoppet.
För utan hopp... vad är det för mening med oss?
Djur! Ditt djur!
Han var min son!
Min ende son! Min son!
Beklagar.
Ledsen.
Fan ta henne och hennes idiot till son.
-Gillar du det inte? -Inte så värst.
Tack.
-Har du ätit? -Inte än.
Gå.
Ritar du Fred igen?
Det är till Henry. Han har inte sett en hund förut. Alltså, ingen riktig hund.
Jag sa att vi hade Fred när jag var liten, så han ville se hur han såg ut.
-Han blev jättebra. -Tack.
-Hur går det med målningen av pappa? -Den är nästan klar.
-Men han har sällan tid att sitta för mig. -Ja...han har mycket att göra.
Så, dags för middag. Plocka undan.
Varför sitter vi inte med alla andra som vi brukade?
Pappa ville att vi skulle få lite tid för oss själva. Bara vi, vår familj.
Men jag trodde att alla här var en familj, en stor familj?
Alla säger så. Gabriel säger så, mina lärare säger så.
Vi är en storfamilj, men...
Det är ju skönt att ha tid för oss själva också, eller hur?
-Visst. -Okej. Plocka undan nu.
Knack, knack.
-Pappa! -Hej, gumman.
-Hur är det? -Bra.
Bra.
Hej.
Tvätta dig.
-Såja, gumman, gör klart läxorna nu. -Okej.
Teckningen är nästan klar.
Just det. Låt mig prata med mamma i fem minuter, så sitter jag för dig sen.
Bra.
Okej, vad är det?
Du och Joe letade inte efter mat eller bensin i dag, va?
Nej.
Var det Tony?
Du vet visst redan.
Folk har gett mig ilskna blickar hela dan.
-Han stal! -Jag vet. Det vet de också.
Men han var en medmänniska. Hur många är vi kvar?
Vi skulle vara mycket färre om vi inte stoppade såna som honom.
Men han var så ung.
Och omtyckt.
Och nu hatar de dig. Och i förlängningen mig och Bree.
Då är det dags att dra.
Hur då? Och vart?
Bilen är lastad och klar.
Vatten, mat, vapen.
Vi drar norrut, där killen sa att det låg.
Haven.
Det var nåt du hörde av en döende man i en vägkant.
En främling.
Bree är 12. Hon kan tro på enhörningar.
-Jag tror på Haven. -Det är du ensam om.
-DJ tror på det. -Han räknas inte.
-DJ var inte här i början. -Inte jag heller.
Jag vet.
Beklagar.
Jag är ledsen.
Kom här.
Jo, pappa?
Oj. Förlåt.
-Du, unga dam, har ofelbar tajmning. -Tackar.
Okej, nu måste din pappa få sova lite.
Vi avslutar i morgon, okej?
Okej.
-Sov gott. -Och låt inget bita dig.
Aldrig.
-Vem? -Jag.
Klart?
Klart.
Fan!
Hämta Bree, ta din flyktväska.
-Va? -Hämta Bree, ta din flyktväska!
-Ska jag larma? -Ja.
Här är DJ, den siste av det gamla slaget, med hälsningar till allt gott folk.
Kom igen, Haven. Vi vet att ni finns där ute.
Hör av er, så kan vi... Vänta.
Hör upp: Vår bas invaderas.
Nån anfaller, det är inte säkert här. Undvik den gamla kvarnen.
Dra norrut, jag tror att Haven är norrut. Vi kanske ses där - slut från DJ.
Öka, öka! Ned till bunkern, fort!
-Kan jag göra nåt? -Ned till bunkern!
Bort!
-Vad händer?! -Folk anfaller oss.
-Vilka? -Ingen aning.
Din plikt är att stanna här och skydda mig!
Bree! Vakna! Var är din flyktväska?
-Va? -Var är din flyktväska?!
Där uppe.
Bra, klä på dig.
-Var är pappa? -Där han måste vara.
Kom.
In, fort!
Fort!
In med er och lås dörren!
In med er!
Joe! Tack gode Gud.
Förrädare!
Var är din gud nu?!
Nej, nej, nej - snälla...
Jag tar dig sen.
Det är Sharon och Bree! Öppna!
Öppna dörren, för helvete!
Okej, gumman, det ordnar sig. Vi tar oss tillbaka till huset, okej?
Varför?
-Varför?! -För att du aldrig lät mig köra!
Spring, Bree, spring!
Bree?
Mamma!
Sharon?
Mamma! Nej, snälla, Gud!
Vi måste stoppa blödningen. Jag har bandage.
För sent.
-Nej, vi måste försöka! -Bree.
Det är för sent.
Även om vi stoppar blödningen...
...förvandlas hon.
Snälla...
Låt henne inte förvandlas.
Det ska jag inte.
Jag är här.
Hos dig, jag är här.
Du måste släppa.
Släpp, gumman.
Släpp.
Hejdå, mamma.
Jag älskade dig så mycket.
Jag älskar dig.
In i bilen nu.
Fan ta Joe. Döden blev för lätt för honom.
Jag borde ha lämnat honom åt de döda.
Men det kändes bra att skjuta honom.
Och nu behöver jag bra känslor.
Förr levde jag på att döda folk.
Nu dödar jag de döda för att leva. Det finns en ironi i det där.
Det får kosta vad det vill. Hon måste överleva.
Haven var bara ett rykte, sa folk.
Jag höll inte med.
För ett tag sen hittade jag en döende man i vägkanten vid en kraschad bil.
Omgiven av sin döda familj.
De hade försökt nå Haven, sa han. Norrut.
En trygg plats utan de där som förut varit människor.
Läkare, forskare. Militärer, kanske.
Hörde om det i en radiosändning.
Vi är kanske inte nära nog.
Eller så är det bara ett rykte.
Men nu är det allt vi har: Hopp.
Du...
Hallå.
Hur kom de in?
De där dödingarna?
Joe. Han förrådde oss.
Joe?
Jag trodde att han var din vän. Var han inte det?
Tydligen inte.
Men varför? Jag fattar inte!
En del har en elak sida.
Han var aldrig riktigt nöjd. Ville ha mer, antar jag.
Trodde att han kunde leda.
Och nu är han död.
Alla som bodde där... våra vänner, min mamma...
De är också döda!
Tyst...vi har inga murar runt oss, vi måste vara tysta här ute.
Var är de?
Var som helst.
Överallt.
Vad hände där?
Å...
En kula snuddade väl.
Gör det ont?
Nä.
Du...
Du kan väl gå...och uträtta lite behov?
Gå inte för långt. Jag måste kunna se dig.
Pappa?
Rör dig tyst.
Snabbare.
Så fort vi stänger dörren... så hör de oss.
Tyst, tyst...
Hennes mor är död.
Och snart skulle jag också vara det.
Jag hade 12 timmar på mig, kanske mer.
Kanske mindre...till att hitta Haven.
Och ge henne en chans att leva.
Jag var tvungen att hitta stället innan jag bet i gräset.
En sak är säker: Jag tänker inte förvandlas.
Sista kulan är till mig.
-Är du hungrig? -Nej.
-Du fick inte frukost. -Jag är inte hungrig.
Du kanske kan dricka lite? Kolla i väskan har bak.
-Kan du hjälpa mig? -Ja.
Den här maten ser jättegammal ut.
Arméns frystorkade och vacuumförpackade mat.
Fortfarande ätlig, och smakar inte så hemskt.
Ett fynd på en armébas.
Det står att det är mjukost.
Mjukost?
"Ingredienser återfinns ej i vanlig ost."
Å.
Ta nåt annat.
Kakor är bra.
Kaka.
-Vapenträning. -Va?
Vi tar det bit för bit, okej? Ta min pistol.
Rör inte avtryckaren, skjut inte i bilen!
Nej, rikta den inte mot nåt du inte tänkt skjuta.
Nu, då?
Ser du knappen på sidan av kolven?
-Den här? -Ja.
Tryck på den så kommer magasinet ut.
-Japp. -Bra. Lägg ned det.
Gör en mantelrörelse. Det är den här delen - dra tillbaka den.
-Vad ser du inuti? -Ingenting.
Bra. Lägg ned pistolen.
Bra. Tryck nu lugnt och fint ut kulorna. Tappa dem inte.
En, två, tre. Ja.
Ladda om.
Det finns ammunition i min väska där bak. Röd-svart kartong.
Okej.
Ta ut lite kulor.
Ladda magasinet som om det hade varit...Pez-godis.
-Okej. -Bra.
-Så, nu är det fullt. -Bra.
Töm det och ladda igen.
Kom igen.
Okej, bra. Lägg ned magasinet.
Ta pistolen.
Dra tillbaka, kolla att det inte är nåt i loppet. Bra.
Öva att sikta. Dra ned ditt fönster.
-Så där. -Välj ett mål.
-Träd, skylt, vad som helst. -Okej, jag tar det stora trädet där.
-Pang! -Hallå, inga ljud. Bara låtsas.
Visst, det var på låtsas - men inga ljud.
Okej... Å, skylt.
Träff!
-Du missade. För högt och till vänster. -Va? Hur vet du det?
Förr lärde jag folk sånt här.
Vad menar du?
-Strunt samma. -Berätta.
-Det är inte viktigt. -Jo, för mig.
Jag försörjde mig på att döda folk.
Får jag trycka av?
Ja. Det kallas att torrskjuta.
Gör det inte för mycket, det sliter. Två gånger.
Okej.
-Oj, det var inte lätt. -Bra.
Då är det ett säkert vapen.
Vapen kan väl inte vara helt säkra?
Nej, det är de väl inte.
-Fortsätt öva. -Visst.
Miss.
Miss igen.
Där träffade jag.
-Vad är det? -Jag...
...måste pausa lite.
Okej.
Okej, byt plats. Körlektion.
Va?
Kom igen, det blir kul.
Jaha.
Du ska veta att näst efter dig är det här min älskling.
-Jag vet. -Bra.
Lyckligtvis är den automatväxlad.
Så bara håll bromsen nere och växla från parkering till D, "drive" - kör.
Eller R, "reverse" - back.
-Ja. -Okej?
Man gasar aldrig och bromsar samtidigt.
Man använder bara högerfoten - vänstern är på sidan.
-Okej. -Högerfoten gasar eller bromsar.
-Uppfattat? -Ja.
-Bra. -Kan jag starta?
-Säkerhetsbälte. -Å.
Jaha - vart ska vi?
Norrut. Till Haven.
-Jag trodde att det var en myt. -Vi får väl se.
Starta. Foten på bromsen.
Bromsen.
Tryck på startknappen...bra. Växla från parkering till D, "drive".
-Så där. -Flytta foten från broms- till gaspedal.
Pressa sakta.
Bra.
Ta det lugnt - lugnt och fint.
-Se framåt. -Visst.
Du kör som din mor.
-Är det dåligt? -Nej.
Det är riktigt dåligt.
-Håll koll! -Ja, ja.
-Andas du? -Japp.
Bra.
Då så.
Fortsätt, blicken framåt.
-Sakta ned. -"Sakta ned"?
Jag vet att det inte är mycket, men...
Grattis på födelsedan.
Pappa...
Jag fyller år i morgon.
Jag vet, men...
...varför vänta?
Mamma. Hon är inte med.
Gumman...det är för nära inpå, jag vet.
Vi kommer att sörja när vi kommit till Haven. Jag lovar.
Men till dess...
...kan vi väl glädjas åt att vi har varann?
-Visst. -Bra.
Har den äran i dag
Har den äran, kära Bree
Flytta.
Förlåt.
Ingen fara. Du skötte dig bra.
Du stannade i tid. Ingen fara.
Vad var de för ena?
Rövare. Avskum. Parasiter på vanligt folk.
Som de som anföll vårt hem.
Ja. Lita aldrig på såna.
Hur ska vi kunna lita på folk i Haven?
Finns Haven så måste de lita på oss.
-Mår du bra? -Japp.
-Hur så? -Du svettas en massa.
Adrenalinet.
-Kan jag få en flaska vatten? -Visst.
Nej.
Mamma sa väl "dela aldrig öppnade flaskor", va?
Jo.
Det där hände nyligen.
Bree?
Här.
Den är laddad.
Rikta den inte mot mig och inte mot dig själv.
Nu måste du kliva ur bilen...
...och hålla vakt, spana och lyssna.
Ser du nåt komma mot oss...
...riktar du vapnet mot det och kramar avtryckaren hårt.
-Förstått? -Ja.
Fast jag tror inte att jag kan.
Det måste du.
Okej?
Jag ska lära dig mer vapen sen.
Men nu...
...måste du sikta och krama av.
-Är du med? -Ja.
Bra. Säkerhetsbältet av.
När vi klivit ut lämnar du dörren öppen, okej?
-Spana och lyssna. -Ja.
Spana.
Pappa.
Pappa!
Skjut den.
-Skjut den! -Kan inte.
In i bilen. In!
Det är okej.
Nej, det är det inte. Jag kunde ha dött. Du också.
Precis som mamma.
Det var första gången för dig, det är okej.
Jag måste lära mig...hur man dödar dem.
Jag har en idé.
Förr rådde det aldrig brist på vapen och ammunition.
Jag har gott om båda...men ont om tid.
Jag känner mig redan svagare...yr...
Hon såg svetten.
Den kan inte bortförklaras länge till.
Snart måste vi prata allvar.
Men inte än.
Kom här.
Du får börja med geväret.
Det är lättare att döda första gången på avstånd.
Kikarsiktet hjälper dig att sikta.
Håll fingret från avtryckaren tills vi är redo, okej?
Okej.
Om det går söker man sig till en höjd och hittar nåt att stabilisera vapnet mot.
Kom.
Och rikta inte geväret mot mig.
Rikta aldrig vapen mot nåt du inte vill skjuta.
Visst.
Okej, kom hit bort.
Du ska stabilisera ditt vapen mot trädet, okej?
Håll utkik efter nåt på den sidan om kullen.
-Jag håller koll bakåt. -Ja.
Det är ett enkelskotts-vapen.
Det innebär att man avfyrar ett skott, och sen måste man ladda om.
-Du ser spaken där? -Ja.
För ut och dra tillbaka den.
Bra. Och där lägger man i patronen.
Okej? För den framåt. Nu har du laddat om. För ned den. Skjut.
Okej? Och så drar du tillbaka och gör om.
-Okej. -Är du med?
Bra.
Titta genom kikarsiktet så ser du ett hårkors.
Rikta in korshåret mitt mellan ögonen...
...mitt i pannan.
Krama av skottet, tryck eller ryck inte.
Och väldigt viktigt... Hör på nu - hallå! Hör på.
Krama och andas ut.
Du kommer att känna en stöt i axeln av kolven, det är rekylen.
Japp.
Så...lugnt och stadigt, stark.
Håll inte huvudet för nära siktet.
Vet du varför? Då gör rekylen att det slår dig i pannan och ger dig ett idiotmärke.
Det vill man inte.
Några frågor?
-Jag tror att jag fattat. -Bra.
Ta några patroner här. Lägg dem i fickan så att du lätt kommer åt dem.
Du kan väl ladda en nu?
-Nu? -Ja.
Bra, men fingret bort från avtryckaren tills du ska skjuta.
De lär komma från alla håll.
Du täcker in allt från det hållet.
Jag skyddar oss bakåt.
Okej?
Pappa!
Så...
Bra.
Bree?
Å.
Håll koll bakåt.
In i bilen. Hoppa in.
Ge mig en flaska vatten till, tack.
Å, Gud.
Du blev biten, va?
Stanna bilen.
-Bree... -Nu!
Visa mig.
Du ljög för mig.
Jag var tvungen.
Du har hela tiden vetat att du är döende.
Jag måste få dig i trygghet, måste försöka.
"Trygghet"?!
Utan mamma eller pappa?
Jag måste försöka.
Beklagar.
Vad ska jag göra?
Överleva.
Leva väl.
Hur då?
Jag vet inte.
Men det löser du.
Det kan jag inte. Inte utan dig, utan mamma.
Jo, det kan du. Och du ska. För vår skull!
Snälla?
Det går inte.
Mitt blod, svett...
Vi vet inte om det smittar eller ej.
Nej, Bree! Nej!
Nej!
Bree!
Hur gick det?
Bree! Bravo.
Kom, håll dig till mig.
Vapnet framåt!
Ingen fara, fortsätt!
Tillbaka!
-Kom. -Jag har en bil. Uppe på vägen.
Tack.
Jag heter Rose, hon Sylvia. Vårt hem invaderades i går.
-Vi söker Haven. -Vi också.
Jag heter Bree, han är min pappa.
Du kan inte köra.
-Kan du? -Ja.
Bra.
Heter du nåt, då?
-Spelar det nån roll? -Å...
Okej.
Regel nummer ett: Börjar du verka vilja äta oss sätter Rose en kula i dig.
Uppfattat?
Uppfattat.
Bara ta hand om min dotter.
-Det ska vi. -Tack.
-Hur mycket soppa har vi? -Kvarts tank.
Pappa?
Ja. Jag är med.
Jag är med.
Bandage. Vi måste stoppa blödningen.
Spelar ingen roll.
Du blöder ihjäl! Lägg om.
Hon har rätt.
Beklagar.
Jag också.
Jag borde ha berättat tidigare.
Bettet ser nytt ut.
Det är det.
Ditt andra?
Jo.
Jag fick ett...
...i armen tidigare i morse.
Otur.
Ja.
Sån jävla otur.
Kolla igen.
Hör ni det här är ni på rätt väg.
Ta Motorväg 7 norrut.
Stanna på 7:an, så kommer ni ned till en flod.
Där går en stig in till höger: Ta den.
Se upp. Det är hundratals, kanske tusentals av dem häromkring.
Spring så snabbt ni kan. Har ni tur får de inte tag i er.
Herregud!
-Det finns! -Det verkar så.
Eller så är det en fälla. Vet du var det är?
Ja. Fortsätt norrut.
Vi borde komma fram innan det blir mörkt.
Är det här Motorväg 7?
Ja.
-Klarar vi det? -Räcker bensinen?
Kanske.
Medicin! Läkare!
De kan hjälpa dig, pappa!
Det finns inget botemedel.
Det vet du inte - det har ju gått flera år! De kan ha kommit på nåt!
Ja. Kanske. Man vet aldrig.
Jag kände inget hopp.
Det fanns inget botemedel, det visste hon.
Rose och Sylvia också.
Det visste alla.
Men hon är min lilla flicka.
Hopp...
Förr eller senare måste man släppa taget.
Jag hoppas att jag har gjort nog. Sharon gjorde det i alla fall.
Nu kan vi inte göra mer.
Du är precis som din mor.
Vacker.
Smart.
Stark.
Du vet väl att du är min favoritdotter?
Ja.
Bra.
Du måste överleva för vår skull.
Var klok...och var modig.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Jag ska aldrig glömma vad du gjort för mig.
Jag vet.
Nu måste du gå.
Du klarar det här. Du klarar det.
Gå, gumman.
Och låt inget bita dig.
Sov gott.
Jäkla enhörningar...
Välkomna till Haven.
Min far offrade sig för vår skull.
För mig.
Han var säkert inte en felfri människa, men det brydde jag mig aldrig om.
Han var den perfekte maken och den bästa pappa jag kunnat önska mig.
Tack för att du jagade enhörningar med mig, pappa, och gav mig en chans.
Jag ska göra mitt bästa för att ta vara på den.
Och Gud hjälpe den som försöker hindra mig.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Översättning: Henrik Brandendorff Ordiovision