ЯРНСАКСА: КОХАНКА ТОРА Й ГІГАНТКА, ЯКА НАРОДИЛА ТОРУ СИНА.
Отак ти зі мною говориш?
Ти мені погрожуєш?
Отак ти зі мною говориш?
-Привіт. Не заважаю? -Ні.
Ти не знаєш, де Лауріц? Він не повернувся додому.
Мабуть, спить у Ютулгеймі. Не знаю.
Я тут подумала… Зазвичай наречену має хтось вести до вівтаря.
Оскільки дідусь помер, а Лауріц не надто схвалює весілля,
я подумала… Хочеш провести мене до вівтаря?
Звичайно. Так.
Ти дуже хороший. Щиро тобі дякую.
-Хочеш смузі? -Так.
-Зачиниш двері? -Аякже.
РАГНАРОК
СЕРІЯ 2 ДОКИ СМЕРТЬ НЕ РОЗЛУЧИТЬ НАС
«ГРИЛЬ ЕДДИ»
-Прошу. -Дякую.
Як завжди. За рахунок закладу, звісно.
-Дякую. -Чому він не платить?
Сім'я Ютулів — наші друзі.
Думаю, сім'я Ютулів хоче платити.
Правду я кажу? Фйоре?
-Ні. -Так. Звичайно.
Ні.
Не треба.
Ні.
У мене лише стільки.
-Можна я… -Ні. Беріть.
Вважайте це чайовими.
Ви їх заслужили.
Фйоре.
Наступного разу можеш зупинитися на парковці.
Як усі нормальні люди.
І ще можеш платити за власну їжу.
Гаразд?
Гаразд.
Гарного дня, Фйоре.
Так…
Так.
Що таке?
Так.
Добре, забирай!
Не один ти голодний.
Але мама перевищила ліміт на кредитці.
Вибач, малий.
Слухай.
Мама піде і знайде тобі їжу.
Побачимося.
Якщо поглянути на сучасне місто,
вчені кажуть, що відкритий простір у містах…
Добрий день, діти.
Хочу повідомити, що усі ви скоро отримаєте свої фінальні оцінки.
Сервер школи не працює через вимкнення світла,
але скоро ви отримаєте листа на електронну пошту.
Сподіваюся, оцінки полетять відразу в спам.
Для тебе це було б ідеально.
Таких поганих оцінок ти ще не отримувала.
Проводь більше часу за уроками, а не в «Грилі».
На чому ми зупинилися?
ТЕСС
-Привіт, Маґне. -Привіт.
-Не можна було так. -Ти про що?
Можливо, ви думаєте, що можете говорити з людьми, як заманеться.
Ви принижували учнів на очах у їхніх однокласників.
Час, коли вам сходило це з рук, минув.
Один кидок…
І ви…
Твоя правда. Даремно я таке зробила. Це була помилка. Ясно?
Просто помилка?
А отруїти нашу питну воду — теж просто помилка?
Те, що сталося з Ізольдою, — просто помилка?
Чи з Маріт?
Що ти пропонуєш мені зробити?
Вчинити правильно.
Ви вибачитеся.
Не переді мною.
Привіт. Радий тебе бачити.
-Тебе кілька місяців не було. -Так.
Знаю.
Як там Мортен?
Мортен?
Не знаю. Ми розбіглися.
-Що в пакетах? -Їжа.
Проєкт про викидання їжі.
Або…
Є стільки людей, які ледве зводять кінці з кінцями.
Для них це був би цілий бенкет.
Так…
-Ти так не вважаєш? -Так, просто…
Це, наприклад… Не дуже свіже.
-Ага. -Але…
Ось.
З ними все гаразд.
-Ні. -Тобто…
Абсолютно згоден. Їх не треба було викидати.
Але наступного разу можеш не заходити.
Бери сміття щоразу, як треба.
-Ясно… -Ні, я не так висловився!
Сміття має залишатися надворі,
але ти можеш заходити завжди.
Добре?
Бувай.
-Усе гаразд? -Так.
Я можу прийти о сьомій. Підготуємося разом.
-Інші підійдуть о дев'ятій чи десятій. -Круто.
-Купиш мені спиртне? -Звісно.
Якесь вино абощо.
Ввічливе запізнення було пару годин як.
Так, мені просто треба було вибиратися.
Зараз усе трохи важко.
Ти це їстимеш? Як ні, я візьму.
Бери.
От дякую.
Отже, Адо…
Я хотіла вибачитися за те, що наговорила.
Я була не надто доброю. Це помилка.
Нічого.
Що це було?
Чому мені здається, що тут без тебе не обійшлося?
Я тут ні до чого.
-Ні до чого? -Ні.
Привіт, Маґне.
Сіґні.
-Ти ж ніби десь за обміном вчилася? -Так.
-Гарно виглядаєш. -Дякую.
Треба було змінити обстановку. Ти знаєш, про що я.
У мене було відчуття, що я не реалізую весь свій потенціал.
Якщо поглянути на квартальні результати,
можна побачити, що в нас від 12% до 15% невикористаної потужності.
Хочете прокоментувати?
Ні. Продовжуйте.
Ви переглянули рапорт, який я надіслав?
Рано чи пізно нам треба буде розглянути невикористану потужність.
Відар завжди казав, що остання крона приносить найбільше грошей.
Вибачте, що турбую. Це Маріанна, наша нова асистентка з бухгалтерії.
Вона сидітиме поруч зі мною.
-Отт Моланд. -Маріанна Гансен. Дуже приємно.
-Вітаю. -Вітаю. Маріанна Гансен.
-З нетерпінням чекаю співпраці з вами. -Чому це?
Я багато чула про вас і про компанію.
Що ви чули?
Я переконана, що лише хороше.
Хвилинку.
Ми мусимо довідатися, що вона чула.
Правда ж?
Ви знаєте, що ми тут виготовляємо?
Так. Метал.
-Метал? Це дуже узагальнено. -А…
Ми виготовляємо титан.
Чудово. Добре було повторити. Дякую.
Як можна приходити настільки неготовою?
Хто там?
Це я, Тюрід, мама Лауріца.
-І Маґне з вами? -Ні, я сама.
-Привіт. -Привіт.
У мене тут…
Ви подивіться!
Ого.
У мене сумка Лауріца.
Він так раптово пішов. А сам дуже марнославний, от я й подумала…
Тут усе.
-Ви про що? -Віддасте це йому?
Чи покладіть у його кімнату.
У Лауріца нема тут своєї кімнати.
-Нема? -Він тут не живе.
Маґне казав, що він пішов сюди.
Маґне з вами? Чекає в машині?
Я кажу про Лауріца, мого молодшого…
-Звичайно. -Ви знаєте, де він?
Я не можу з ним зв'язатися. Він став називати себе Ютулом.
Це образило Маґне, він і досі сам не свій.
Ясно.
Маґне треба охолонути.
От я й подумала, що перерва їм на користь.
Так.
Я розумію.
Знаєте що?
Передавайте Маґне привіт. А Лауріцу скажіть, хай живе тут, коли захоче.
-Я знайду йому гарну кімнату. -Я не можу з ним зв'язатися.
-І ми дуже схвильовані через весілля. -Я теж.
Передавайте Маґне привіт і мої вітання, у нього гарні оцінки.
-Перепрошую? -Чудові результати.
ОГЛЯД — ОЦІНКИ
ОЦІНКИ
Рис насправді шкодить птахам.
66, 67, 68, шіст…
Думаю, зробимо 75. Цього має вистачити.
У Ютулгеймі Лауріца не було. Він не відповідає на мої дзвінки.
Так, не варто хвилюватися, але я хочу знати, де він.
Я сьогодні бачив його в школі. Він, мабуть, ночує в якогось друга.
Маґне, ти можеш зв'язатися з ним?
Передай, що Ран сказала, що йому там завжди раді.
Ні. Я в це не вплутуватимуся.
Тобі доведеться змиритися, що в нього дві сім'ї.
Вона була привітна. Вони стараються. Наприклад, Ран люб'язно просила
привітати тебе з відмінними оцінками.
Яке нахабство з її боку.
Не раджу тобі чекати гарних оцінок.
-Поглянеш, чи вже виставили? -Так.
Це ж дивовижно!
Що там?
Фантастика. Добре з історії!
Тут лише добре й відмінно.
Еріку, дякую, що допоміг йому!
Відмінні оцінки. Вітаю!
Дякую.
Що думаєш про оцінки?
Ти ще ніколи таких не отримував.
Вони справді твої?
То, напевно, якась помилка. Або…
Може, тобі поставили чужі оцінки.
-Можливо. -То не твої оцінки, Маґне.
Може, поговори з директоркою.
Забудь.
Не буду я з нею говорити.
Це пов'язано з тим, що сталося в коридорі?
Що? З Ран?
Ні.
-Ти чогось боїшся, Маґне? -Ти про що?
Чому ти носиш у рюкзаку величезний молот?
Тобі здається, що ти маєш захищатися?
-Та то пусте. -Я тривожуся, Маґне.
Усе гаразд.
Ти носиш той молот так, наче то немовля.
-Не зважай. -Очевидно ж, що…
Сіґні! Попустися.
Це не твоя справа.
Як скажеш.
Не моя справа?
Спи сьогодні сам.
Він приносить молот у школу. І погрожує мені ним.
І раптом я розумію,
що все може скінчитися отак…
Розумієш?
Я понад тисячу років цього не відчувала.
Ого. Тебе затопили почуття, це точно.
І що це за вейп?
Ти ж розумієш, що ми смертні?
Так. Тому й хочу його позбутися.
Замкни двері.
Важкий день?
Я встав о 7:30.
7:30 — це рано. Хочеш помінятися?
Ти й маячню Маґне на себе візьмеш? Він цілий день корчив із себе копа.
І погрожував мені в школі сьогодні. Це, трясця, жах.
Годі себе жаліти.
Пропоную тобі підігравати.
Будь приязною до Маґне, тоді він розслабиться.
Я й так підіграю. Я поставила йому гарні оцінки.
Неймовірно гарні оцінки, сподіваюся, він буде задоволений.
І ще я сказала Тюрід, що Лауріц може пожити тут.
Аби лиш не засмутити Маґне.
Чудово!
То…
Ти подумуєш звабити Маґне. Правильно?
Плануєш звабити його, а тоді забрати в нього молот?
-Так. -Він із тим молотом не розлучається.
-Вічно охороняє той свій молот. -Але не тоді, коли спить.
-Я пожертвую собою заради команди. -Ясно.
Ти закохалася в нього.
Тільки я думаю, що це слабкий план?
Так, я знаю. Але кращого плану в нас немає.
Твій план з Лауріцем і змієм працює так собі.
Правда ж?
Зараз. Один тобі…
Тоді один мені.
Один тобі.
І один мені.
Ти куди?
Ти тут живеш?
З Маґне я жити не можу, тому…
У тебе вдома мені теж не раді.
-Що ти робиш? -Їм.
Їси? Годуєш його хлібом з арахісовим маслом?
Це все, що я зміг знайти.
Добре. Я тут. Хочу побачити, чи він великий. Покажи мені.
Він не вистрибне просто так.
Він сором'язливий. Має довіряти…
Ти ж розумієш, що він — не домашній улюбленець, так?
Це Змій Йормунганд. Він має нападати на людей і вбивати їх.
Його треба тренувати.
«Тренувати?» На людях?
-Ти здурів? -Таке його призначення.
А знаєш, хто його створив?
О! Ось ти де з молотом.
Так.
Що це з Сіґні? Вона, схоже, засмутилася.
У нас усе добре. Що ти хотіла?
Я знайшла старий костюм тата. Бабуся зберегла його.
Я тут подумала, що ти міг би вдягнути його на весілля.
Ти вже такого ж розміру, що й тато.
Але він…
-досить поношений. -Та ні.
Зараз модно носити вінтажний одяг!
-Він тут порваний. -Я зашию.
А можна купити новий?
У нас і так забагато витрат.
А я не заробляю стільки ж, як тоді, коли працювала на «Ютул Індастріз».
Це аморально — не заплатити тобі гроші, які вони винні!
Нічого. Усе буде добре.
Ти маєш право на ці гроші навіть після звільнення!
Це було давно. Я зашию.
Ран?
Я тут подивився на оцінки Маґне.
-Так. -Нічого не розумію.
Я не ставив йому добре. Я поставив незадовільно.
А ще я говорив з Ідою. Вона не ставила йому відмінно.
-Ні. -Тоді…
-Йому зараз дуже важко. -Я знаю.
Навіть ви поставилися до нього неетично. Він заслуговує на заохочення.
-Але ж ми не можемо… -Еріку.
Це просто оцінка. Ясно?
ШКОЛА ЕДДИ
У мене урок.
Так, друзі.
Усі ви бачили документальний фільм Девіда Аттенборо про зміну клімату
і жахливу загрозу, яку вона становить для нашої планети.
Почнімо з обговорення послання,
яке хоче донести автор фільму.
Обговоріть це в групах. І я створила групи.
Сакса…
і Маґне.
Працюйте разом. Усі решта,
поверніться до свого сусіда, або створіть інші групи,
або як захочете.
Починайте.
Ти приніс молот?
Облиш. Я знаю, він у тебе.
Правда ж, божевілля — знати, яка величезна в тебе є сила?
Так.
Тоді чому ти не боїшся, як решта твоєї сім'ї?
Хто сказав, що я не боюся?
Може, мені просто це цікаво.
Бо може тебе вбити?
Ні. Бо я нарешті знайшла когось мого рівня.
-Привіт. -Привіт.
У нас групова робота.
Ясно.
Добре…
Я просто хотіла перепросити, що вчора так раптово пішла.
Я не хотіла тебе образити.
-Мене важко образити. -Добре.
-Може, поговоримо пізніше? -Звичайно.
Я теж пробувала.
Вступати в стосунки з людьми.
Вони бувають милими, попри свою вразливість і смертність.
Та ти не можеш розказати їй, що відчуваєш чи думаєш.
Але ти в курсі.
По-моєму, тебе це непокоїть.
-Ні. -А я думаю, так.
Бо вона не може справді тебе знати. Ніколи не знатиме.
Розумієш, наскільки це неприродно?
Що, як ми кохаємо одне одного?
Це прекрасно.
І вона симпатична, приємна дівчина.
Така собі релаксована богема.
Але коли за 60 років ти поховаєш цю дівчину старою, зморшкуватою бабцею,
сам ти при цьому будеш ще молодим, сильним і гарним чоловіком.
Тоді можеш дзвонити мені.
Бо як і я, ти житимеш вічно.
Ні, я не читав клятий звіт, Ґреґу.
Так, але за це відповідаю не я, правда?
Ні. Тож… Скажи йому, хай припинить мені постійно дзвонити.
Є документи. Є…
Норо, можна, будь ласка…
Вибачте. Я подумала, що…
Що я трохи приберу тут…
Я передзвоню, добре?
Зараз…
Цілий шматок торта.
Комусь не хотілося торта.
А ви хочете торта?
Любите торти?
Доїдаєте залишки тортів після нарад?
Так?
Заберете той шматок торта, щоб доїсти?
Беріть його з собою.
Їжте.
Смачного.
Нам треба поговорити про ваш тон.
Маріанна новенька. Дайте їй шанс.
-Я спитав, чи любить вона торти. -Не робіть цього.
Якщо не хочете мати справу з її профспілкою.
Їх цікавить, як чоловіки в керівництві ставляться до підлеглих жінок.
У неї сльози на очах. Каже, ви натякали, що вона товста.
Тому якщо що, звертайтеся до мене.
А Маріанні дайте спокій.
-Добре. -Гаразд.
Так?
Маєте хвилинку?
Прийшли попередити про скорочення?
Ні.
Це особисте.
У мене є…
раптова потреба, яку, на мою думку, ви могли б вдовольнити.
-Правда? -Як терапевт.
Так…
Звичайно. Сідайте.
То…
Я не знаю, з чого почати.
Правда в тому, що в мене труднощі в деяких сферах,
і я сподіваюся, що ви зможете допомогти.
Без проблем.
-Це ж конфіденційно, так? -Так.
Добре.
Я відчуваю надзвичайний страх смерті.
Це почалося після погроз мені.
Зрозуміло.
Від одного з наших учнів.
Того, що вбив мого чоловіка.
Він помер не від інфаркту. Але я не хочу звертатися в поліцію.
Коротше, я намагаюся якось з цим упоратися.
Я ставлю йому кращі оцінки, щоб він перестав погрожувати мені й моїй сім'ї
небезпечною зброєю, яку він скрізь носить з собою.
А ще я дуже віддалилася від своїх дітей.
Може, тому, що вони не мої. Але світ не повинен цього знати.
Не знаю, але…
Так…
З чого ви б хотіли почати?
-Дивися, як усі перед нами розступаються. -Не переді мною.
Не треба себе недооцінювати.
Люди поважатимуть тебе, якщо покажеш, хто ти.
Я не можу показати цим людям, хто я.
Це просто неможливо.
Моя реальність не така, як у тебе.
Твоя сім'я — багата і впливова. А в мене немає впливу.
Моя мама працює в продуктовому магазині,
бо ви, Ютули, її звільнили.
Знаєш, що я вдягну на мамине весілля?
Старий костюм тата. Хоч і поношений.
Я хочу сказати…
Я знаю, що ми перед вами в боргу.
Коли Фйор її звільнив, я теж обурилася.
Просто щоб ти знав.
Дозволь мені трохи тобі допомогти.
-Що це? -Моя картка від компанії.
Купиш собі гарний новий костюм.
Я зможу з неї скористатися?
Привіт.
-Привіт. -Ви зробили уроки?
Так.
-У нас побачення? -Ні, ти мені нічого не казав.
-Зробімо щось разом. -Давай.
Купи і їй щось гарне. Справжній подарунок.
Розважайтеся.
-Що вона мала на увазі? -Хто її знає.
Але… Ти придумала, що вдягнути в суботу?
-Ні, ще ні. -Ні?
Ми змінимо довжину рукавів і спідниці.
Я знайду вам краватку, що пасуватиме до кольору сукні цієї леді.
-Підібрати вам краватку? -Так, будь ласка.
Я знаю, ти вважаєш цю сукню гарною, але вона не в моєму стилі.
По-моєму, ти гарно виглядаєш.
Дві тисячі — це дорого за сукню. Та ще й лише на один раз.
Ми можемо підібрати щось дешевше.
Упевнена, у мене вдома щось знайдеться. Правда ж, так буде краще?
Думаєте, я не можу заплатити?
Ні, але…
Що, як я хочу витратити тут купу грошей?
Що…
Що я купую, вас не стосується. Як вас звати?
-Вільям. -Вільям.
На коли буде готово, Вільяме?
На завтра, після полудня.
-Як ви хочете заплатити? -Карткою.
-Прошу, Вільяме. -Дякую.
Негарно вийшло, Маґне.
Вибачте, але це не ваша картка. Вона належить Саксі Ютул.
Саксі?
Усе гаразд.
-Вона дала тобі картку? -Так.
-То он що вона мала на увазі. -Усе нормально.
«Усе нормально?»
Це картка компанії, тож я мушу подзвонити й переконатися.
Дзвоніть.
Не сердься. Вона просто хоче нам допомогти.
Вважає, що в боргу перед нами.
Це твої справи, Маґне.
Я не хочу ніяких подачок від Сакси.
-Ви впевнені? -Так, на картці написано «Ютул Індастріз».
Думаю, це якась помилка.
Написано, Сакса Ютул.
Добре. Хвилинку. Фйоре?
Продавець каже, в нього клієнт, який хоче заплатити карткою Сакси.
Може, поговоріть з ним.
Даруйте, на зв'язку Фйор Ютул.
Він не може додзвонитися сестрі
й не розуміє, звідки у вас її картка.
-Алло. -Що ти зробив з Саксою?
Нічого я не робив. Вона вважає, що перед нами в боргу.
Бо ви звільнили мою матір.
Може, це ти перед нами в боргу.
Як це розуміти?
Це ж ти її звільнив, так?
-І тепер ти хочеш одягу, як компенсації? -Так.
Так.
Думаю, це чесно.
Так було б правильно.
Якщо є якась проблема, Фйоре, я можу під'їхати.
Ні, не треба. Передай телефон продавцю.
Усе гаразд?
-Ти відмовишся від мого подарунка? -Він не від тебе. А від Сакси.
Це дуже дивно. Ти інакше поводишся.
Інакше?
Ти не розумієш, що це тому, що мені набридло бути слабаком?
Ніяк не збагнеш?
Ти себе чуєш?
Я не хочу сваритися з тобою в магазині одягу.
Мої оцінки були для тебе надто погані.
Річ взагалі була не в цьому.
-Оцінки були неправильні. -Тепер і подарунок не влаштовує.
Що відбувається?
Сіґні…
Думаю, ти ревнуєш мене до Сакси.
Хто ти взагалі такий?
Хто я?
Мені треба подумати. Зробімо перерву.
Маріанно?
Думаю, я маю вибачитися.
Я повівся з вами нечемно.
Дякую, але за це не хвилюйтеся. Усе гаразд.
Ні, не гаразд.
Я знаю, що вам було нелегко.
Пробачте.
Може, почнемо з чистого аркуша?
Ви дуже добрі. Дякую.
Добре.
Можна підвезти вас додому?
Я не можу на це погодитися.
Звісно, можете.
Ходімо. Поїдемо мальовничим маршрутом.
Біля фйорда є одне місце, я покажу вам.
-Дуже гарне. -Ну добре.
За рахунок закладу,
якщо передаси брату привіт від мене.
Так добре, що ти прийшов.
Пам'ятаєш, як ти вхопив ножа, бо думав, що я тебе вб'ю?
Так. Тоді я тебе боявся.
І правильно робив.
Ти був просто маленьким, невпевненим у собі хлопцем-дислексиком.
Але зараз ти змінився.
Ти можеш бути ким завгодно,
якщо просто дозволиш собі це.
І цього разу ми поважаємо одне одного.
Ми розуміємо одне одного.
Знаєш, чому?
Бо ми рівня.
Як ви сюди зайшли?
Я — король серед богів.
І двері були незамкнені.
Гаразд. Чого ви хочете?
Я хочу знати, що з тобою коїться.
Ти почав зустрічатися з гігантками?
-Ви про що? -Що в тебе в сумці?
Ні. Пішло воно.
Слухай мене.
У тебе найсильніша зброя світу.
А ти ходиш і погрожуєш нею людям, ніби це дешевий ножик.
Це ж ви мені порадили так робити.
-А тепер так не годиться? -Ти не борешся нею зі злом.
Звідки ви знаєте? Я саме це й роблю.
Ні. Ти насолоджуєшся владою і використовуєш її для шантажу людей.
Хай знають, хто тут головний.
Оці слова…
-Їх сказав молот, а не ти. -Сказав молот…
Молот заволодів тобою, Маґне. Він використовує тебе.
Ви мені погрожуєте?
Ви смієте таке говорити в моєму домі?
Погрожуєте мені?
Маґне…
Погрожуєте мені?
Де ти?
Ви вдерлися в мій дім.
Можете йти. Беріть свою кляту милицю.
Беріть її!
Добре.
Вони сильно запізнюються.
Я отримала електронного листа від Нори. Одна з нових працівниць загинула.
Маріанна. Працювала у твоєму офісі.
Поліція знайшла її понівечене тіло.
Який жах. Боже.
Вона себе не любила, тож, може, воно й на краще.
Якщо до цього причетний ти, Фйоре…
Що ти накоїв?
Вибачте, можна мені…
Привіт.
Ні-ні, пробачте.
Вдайте, що ви мене не бачили.
Маґне не прийшов. Він мав вести мене до вівтаря.
Я не знаю, що робити. Іти самій?
Я можу провести.
Ні, давайте я.
Любі мої.
Люба Тюрід. Любий Еріку.
Ми зібралися тут сьогодні, щоб відсвяткувати кохання
цієї прекрасної пари.
Вибач, що спізнився, братику.
Переклад субтитрів: Владислава Бурмістрова