EN NETFLIX-SERIE
Rosa!
Om Erodious är kvar måste vi stoppa honom.
Vi vet inte var Erodious är, eller hur vi hittar planetmördaren.
Vi måste göra nåt. Vi måste hitta den.
Det är ändå hopplöst.
Va? Du bad oss hitta kraftstenarna och stoppa planetmördaren.
-Det var då det. -Vad menar du?
Jag insåg sen att vi aldrig kan stoppa den.
Det kan vi!
Vi är de globala hjältarna, jordens stora mästare.
-Fantasijordens mästare. -Inget var på riktigt.
Jo, kampen mot Erodious. Vi hade vunnit. Därför kastade Fantos in oss i fantasin.
Då hade vi kraftstenarna. Hur vinner vi utan dem?
Vad är det här? Ger ni bara upp?
Det några försöker säga är att vi ska vara glada att vi är trygga.
Alla är inte det. Tänk på planeterna Erodious förstör.
Även om vi inte besegrar planetmördaren, kan vi hjälpa på andra vis.
När Erodious ödelagt oasen återvände jag för att se vad som kunde räddas.
Ni kan öppna matstället på nytt här. En fristad för flyktingar.
En permanent oas för alla som överlevt Erodious.
Jag har bjudit in flyktingarna från rum 7. De skapar sig ett nytt hem här.
Gör det ni med. Gör det allihop.
-Är det här allt som blev kvar? -Nej, omöjligt!
REX SÄGER: GE ALDRIG UPP!
Hjältar löser allt!
Hur stora problemen än är.
Just det. Vi kommer på hur vi ska stoppa Erodious.
Genom att slita planetmördaren i stycken.
Rosa!
Carlos! Ramona!
-Rosa, du har vaknat. -Gracias al cielo.
-Kul att se dig. -Tack och lov att du lever.
Familjen Flores kanske behöver vara ensamma.
-Nej! Vi slåss! -Rätt inställning, Rosa.
Vilka mer ställer upp?
-Kom, mija. -Nej!
Slåss! Nu!
Då så, då ger vi oss av. Vi återvänder till kolonin.
Men uppdraget, general Strikt? Presidenten…
Vi skulle ta reda på de storas planer för Erodious. Nu vet vi.
Med all respekt, det tror jag inte.
De räddade oss två gånger och några vill fortsätta slåss för galaxen.
Menar du barnen? Vakna, fänrik Hörnsten. Du hörde drottning Xhan.
De har sitt nya hem här. Precis som vi.
Resten av galaxen får ta hand om sig själva.
-Hörnsten, kommer du? -Nej, jag stannar.
Så länge det finns minsta hopp, ger jag inte upp.
-Inte jag heller. -Kadett, Hörnsten.
-Ni hörde, generalen. Vi ger oss. -Oroa dig inte för oss, Broms.
Jo, annars mister ni hönshjärnor livet.
Hon vill varken ha rymdjuicen, rymdbjörnen eller rymdelementet.
Hon kollar på rymdtecknat.
Du måste inte lägga till "rymd" till allt.
Jag har bara lite rymdkul.
Det har varit jobbigt. Jag trodde att vi mist henne.
Jag med. Den risken tar vi inte igen.
Vi kanske kan så frön till ett nytt liv här.
-Starta en ny plantskola, odla blommor. -Ja, rymdblommor.
Ja.
Vi kan inte hjälpa Kid och Jo.
Ja, familjen Flores strider inte mer.
Och jag lyder inte mer. Jag är en stor flicka.
Kid!
Se upp!
Såg ni? Den minsta av de stora har inte gett upp.
Än sen?
Hur kan ett barn, om än stort, göra nån skillnad?
Precis som vi. Genom att försöka.
Kom. Vi hänger på.
Vi hinner inte. Hon är en meter bort redan.
-Ni kan väl fixa en tonfisksmörgås? -Nein. Bara burkmat.
-Det står tonfisk. -Det är inte svenska.
-Anud är ett auroriskt ord. -Kom igen.
-Som betyder fisk. -Jamen, kör!
Har ni sett Kid?
-Nein. -Nix.
Jo!
-Var är han? -Vet inte.
-Du hade ju sett honom. -Ja, nån gång i mitt liv.
Åh, Fritz.
Tack, grabbar.
Se upp!
-Den talande tonfisken kunde dödat oss. -Den heter så.
-Det är nog de storas ord för kalv. -Glöm mackan. Fokus på flickan.
EN KOPP MEDKÄNSLA EN TESKED ÖMHET
LITE FÖRSTÅELSE BLANDA VARSAMT
-Är allt okej, Flo? -Bara bra.
Bara fånigt…
Det är bara prylar. Bara saker.
Nej, det är mer än saker. Det är minnen. Jag fattar.
Du har sett mitt hem. Den enas skräp, den andras skatt.
Som fjädern. Jag fann den dagen jag mötte min hustru.
Hon räddade mig från en envis ormvråk.
Sheriffstjärnan hade min äldste son när vi lekte cowboyer och rånare.
Han var rånare, han stal mitt hjärta.
-Det här är min gamla lyckoamulett. -Hur vet du att den ger tur?
När jag var liten grabb flyttade vår familj till en helt ny gård.
Jag hatade den gården. Jag ville hem och ha det som förut.
Så en dag rymde jag.
Innan jag visste ordet var det mörkt och jag var vilse.
Jag visste varken var jag eller mina föräldrar var.
-Jag var rådlös. -Vad gjorde du?
Jag såg nåt gnistra högst uppe i bergen.
Jag klättrade för att se vad det var. Vet du vad jag hittade på toppen?
Den här tjusiga kristallen.
Den var gnistrande vacker.
Jag tog den och halkade, slog skallen och bröt ett ben som blev infekterat.
Jag åt många maskar innan de fann mig.
Hade det inte varit för lyckoamuletten vet jag inte hur jag hade överlevt.
Japp, jag har burit den sen dess.
Om du inte klättrade upp, hade du inte…
Poängen är att hur mörkt allt än verkar,
måste man leta efter gnistan som visar vägen framåt.
-Den visade ju inte… -Se på ungarna.
Just nu letar Jo och Kid efter den där strimman hopp,
fast det ser helt mörkt ut.
Så sjukt trött.
Vad gör vi?
Vi
klättrar.
-Var är de? -Vad sa du?
Kid och Jo! Var är de?
-I högkvarteret, tror jag. -Tack.
Fint glittrande halsband, Farbror G.
-Håll i er! -Släpp inte. Vi har nått ända hit.
Ja!
Hör på! Xhan sa att det finns en flyktkapsel här.
Toppen!
-Tyvärr är den trasig. -Så klart.
-Farbror G verkar kunna laga den. -Toppen!
-Tyvärr är den för liten för oss alla. -Så klart.
Vänta nu. Tänk om vi hittar den fjortonde stenen.
Fantasivärlden hittade på den stenen.
Men vi kan låtsas att vi har den och distrahera Fantos med en fejksten.
Ja! När jag distraherar honom med den fejkade stenen
letar ni upp de riktiga stenarna. Sen säger vi: "Hej Fantos, minns du oss?"
Fantos svarar: "Åh nej, mina ärkefiender!"
Sen förgör vi Erodious.
Pang!
Fantos blir helt knäckt, och alla i hela galaxen jublar! "Ja!"
"Tack Kid Kosmos och de galaktiska hjältarna!"
Eller så tar Fantos oss och kastar in oss i fantasivärlden igen.
Eller ut i rymden där drottning Xhan inte hittar oss.
VILA I FRID, HJÄLTAR
-Jo? -Okej, ny idé.
-Jo? -Vänta.
-Jo? -Jag får snart en idé. Strax.
Lägg ner nu. Det är hopplöst. Vi kommer inte på nåt.
Vad håller du på med?
Det här är värre än när du skriker.
Den här gången vinner vi inte.
Nej!
-Rosa? -Vi måste slåss.
Nej, inte den här gången.
Vi är chanslösa utan våra krafter.
Det första som hände utan stenarna var att vi nästan dog.
Men vi dog inte. Kom igen.
De andra hade rätt. Det är för farligt.
Jag offrade Fantasivärldens perfekta verklighet, men jag offrar inte er.
Problemet är för stort.
Då blir jag stor och mosar det.
Nej, det går inte att mosa.
-Du fattar inte. Du är bara ett barn. -Jag är inte liten!
Vi behöver nog vila en stund. Vi pratar mer i morgon.
Jag förstår inte.
Var hälsad, modiga jätte. Förstår du nu vad vi säger?
Ja!
För tusan bövlar, vill du skrika ihjäl oss?
-Förlåt. -Uppför dig.
Förlåt oss.
Vi har trotsat stora faror för att få prata med dig.
Vi har en idé för kampen mot Erodious.
-Har vi? -Med din hjälp.
-Vill du slåss på vår mycket mindre sida? -Svara utan att nicka.
Ja.
Niña Cosmica!
Niña Cosmica.
-Hjälp! -Rosa!
-Rosa är borta! -Va?
-Vad hände? -Var är hon?
Flyktkapseln och tre skepp är borta.
-Du sa att den var trasig. -Det är den. Eller den var det.
Rosa kan inte ha lagat den. Eller?
Allt är mitt fel.
Jag sa nej när Rosa ville slåss. Hon blev nog desperat.
Släpp det. Nu letar vi. Carlos och Ramona tar sovavdelningen.
Hamburg och Fritz, köket. Vi andra tar resten.
Xhan, borde vi leta utanför basen?
Ja, i himlen.
Jag är inte liten!
-Är det…? -Det är kraftstenarna!
Men hur?
Jag gav aldrig upp.
Inte småfolket heller.
De fann planetmördaren med skannern.
Och jag grävde upp stenarna!
Vi la dem i flyktkapseln.
Dummern Fantos märkte inte ens att vi var där.
Bra jobbat, teamet! Det här gjorde ni bra.
General Strikt!
Fänrik Hörnsten. Ni tre trotsade min order och kontaktade den minsta stora.
Det var Hörnstens idé!
Och tack store Grop för det.
Er olydnad gav hjältarna chansen att besegra Erodious
och galaxen chansen att överleva.
Åh tack, general Strikt.
Tack själv, befälhavaren.
Du ser, det krävs bara en liten gnista.
KID KOSMOS OCH DEN LILLA GNISTAN
Undertexter: Jessika Johansson