EN NETFLIX-SERIE
Rosa!
Hvis Erodius er derude, må vi stoppe den!
Vi ved ikke, hvor Erodius er, og hvordan vi finder Planetdræberen.
Vi må gøre noget. Vi må kunne finde den.
Det gør ingen forskel.
Hvad? Vi skulle finde de kraftfulde sten og stoppe Planetdræberen.
Det var før.
Før hvad?
Før jeg indså, at det er umuligt at stoppe den.
Vi kan stoppe den. De Globale Helte er Jordens største mestre.
-Kun på Fantasijorden. -Det var ikke virkeligt.
Kampen mod Erodius var virkelig, og vi vandt.
Derfor kastede Fantos os ind i Fantasiriget.
Men vi havde stenene. Hvordan vinder vi uden dem?
Mener I det? Giver I bare op?
Nogle af os prøver at sige, at vi bør være glade for, alle er sikre.
Men det er de ikke. Erodius ødelægger andre planeter.
Vi slår måske ikke Planetdræberen, men vi kan stadig hjælpe.
Efter Erodius smadrede Oasen, reddede jeg nogle ting.
I kan måske genåbne dineren her som tilflugtssted.
En permanent oase for alle, som overlever Erodius.
Jeg har hentet flygtningene fra rum syv, og de bygger et nyt hjem her.
Det kan I også. Alle sammen.
Er det alt, hvad der er?
Nej, det kan det ikke være.
REX SIGER: GIV ALDRIG OP!
Helte finder en vej!
Selv med store problemer.
Knægt har ret. Vi stopper Erodius på én eller anden måde.
Vi river Planetdræberen i stykker!
Rosa!
Carlos. Ramona!
-Rosa, mija. Du er vågen. -Gracias al cielo.
-Godt at se dig, Rosa! -Gudskelov, du er i live.
Lad os give familien Flores lidt tid alene.
Nej! Vi kæmper!
Sådan, Rosa.
Hvem er ellers med?
Kom, mija.
Nej!
Kæmpe! Nu!
Nej!
-Vi pakker og vender tilbage til kolonien. -General Nobel, hvad med missionen?
-Præsidenten sendte os… -Vi skulle finde ud af planen med Erodius.
-Vi fik svaret. -Med al respekt, det tror jeg ikke.
De reddede os to gange,
og nogle af dem vil kæmpe for resten af galaksen.
Mener du børnene?
Vågn op, Fændrik Felix. Du hørte dronning Xhan og de andre.
De bygger deres nye hjem her, som os.
Resten af galaksen må passe på sig selv.
Felix, kommer du?
Nej, det gør jeg ikke.
Hvis der er en smule håb, giver jeg ikke op.
Heller ikke jeg.
Vinia, Felix, I hørte generalen. Stop.
Bliv ikke for vores skyld, Brage.
Så bliver I to lamhjerner dræbt.
Hun ville ikke have rumjuice, rumbjørnen eller rumvarme,
så hun ser rumtegnefilm.
Du behøver ikke tilføje "Rum" til alt.
Ja, jeg rummorer mig bare.
Det var nogle svære dage. Vi troede, vi mistede hende.
Ja, mi amor. Vi må ikke miste hende igen.
Vi kan måske plante frø og starte et nyt liv her.
-Åbne en planteskole, dyrke blomster. -Rumblomster.
Ja.
Vi må undgå Knægt og Jos plan.
Enig. Ikke flere kampe for Flores.
Ikke flere regler. Jeg er en stor pige.
Knægt!
Pas på!
Se! Jeg sagde, den lille store ikke havde givet op.
Og hvad så?
Kan et stort og farligt barn virkelig gøre en forskel?
Ja, ved at forsøge, som os.
-Kom. Vi må ikke miste hende. -Vi når det aldrig. Hun er en meter væk.
Kan I ikke rasle en tunsandwich op?
Nein. Kun dåsemad.
Der står "Tun".
Der står ikke "Tun". Det er det Aurorianske ord anud.
Mand.
Det betyder fisk!
Okay!
Har I set Knægt?
-Nein. -Næh.
Ja!
-Hvor er han? -Det ved jeg ikke.
Du sagde, du så ham.
I mit liv, men ikke nu.
Åh, Frit.
Tak, venner.
Pas på!
-Den talende tun fik os næsten dræbt! -Den hedder Tun.
Det kalder de store en kalv.
Glem sandwichen. Fokusér på pigen.
EN KOP KÆRLIGHED. EN TESKE TOLERANCE.
EN CENTILITER SYMPATI. BLAND MED OMSORG OG OMTANKE.
Er du okay, Flo?
Ja.
Det…
Det er bare ting. Bare ting.
Nej, det er mere. Det er minder. Jeg forstår.
Du har set min hjem. Skrald kan blive til skatte.
Som fjeren. Jeg fandt den, da jeg mødte min skønne kone.
Hun reddede mig fra en stædig musvåge.
Tinstjernen tilhørte min ældste søn.
Han bar den, når vi legede cowboys og røvere.
Han var røveren. Han stjal mit hjerte.
-Og her er min gamle lykkeamulet. -Hvordan bringer den lykke?
Da jeg var barn, flyttede mine forældre os til et landsted.
Jeg hadede det.
Jeg ville bare hjem til mit gamle liv.
Så jeg stak af en dag.
Og før jeg vidste af det, var jeg faret vild i natten.
Jeg vidste ikke, hvor jeg var, og hvor min familie var.
-Jeg var rådvild. -Hvad gjorde du?
Jeg så en lille gnist i bjergene.
Jeg klatrede op for at se, hvad det var. Og ved du, hvad jeg fandt på toppen?
Denne smukke krystaltingest.
Den var så fin og glitrende.
Jeg tog den med, men så gled jeg
og slog hovedet, brækkede benet og blev syg.
I flere dage måtte jeg leve af orme.
Men uden lykkeamuletten var jeg død.
Ja. Jeg har båret den lige siden.
Hvis du ikke var klatret derop…
Pointen er, at uanset hvor slemt det er,
skal man finde gnisten, som viser vej.
-Den viste ikke… -Se på vores børn.
Jo og Knægt leder efter gnisten, selv i de mørkeste tider.
Så træt.
Hvad nu?
Vi
klatrer.
-Hvor er de? -Hvad?
Knægt og Jo. Hvor er de?
-Kommandocentralen, tror jeg. -Tak.
Fin glitrende halskæde, Papa G.
-Hold fast! -Slip ikke. Vi er nået så langt.
Ja!
Godt nyt. Jeg talte med Xhan. Der er en flugtkapsel.
Fantastisk!
-Men den er i stykker. -Det er surt.
Men Papa G reparerer den.
Fantastisk!
Men vi kan ikke være i den.
Det er surt.
Vent lidt.
Hvad, hvis vi finder den 14. sten?
Det var noget, Fantasiriget fandt på.
Vi kan lege, vi finder den,
og distrahere Fantos med en falsk 14. sten.
Ja! Når jeg distraherer ham med den falske 14. sten,
kan I finde de ægte sten på Erodius,
og så kan vi sige: "Fantos, kan du huske os?"
Og Fantos siger: "Åh nej, ærkefjenderne!"
Og så smadrer vi Erodius!
Bum!
Og Fantos bliver trist, og galaksen siger: "Juhu, ja!
Tak, Kosmiske Knægt og galaktiske helte!"
Eller også vil Fantos tage os og skubbe os tilbage i Fantasiriget.
Eller han smider os op, hvor Xhan ikke finder os.
HVIL I FRED, GALAKTISKE HELTE
-Jo? -Okay, ny idé.
-Jo? -Lad mig tænke.
-Jo? -Det kommer til mig. Nu kommer det.
Jo, glem det. Det nytter ikke. Vi finder ikke ud af det.
Knægt, hvad laver du?
Det føles værre end dine råb.
Vi kan ikke vinde.
Nej!
-Rosa? -Vi skal kæmpe!
Nej. Ingen kamp, Rosa.
Uden kræfter slår vi ikke Erodius.
Uden stenene døde vi næsten i rummet.
Men det skete ikke. Kom nu.
Nej, de havde ret. Det er for farligt.
Jeg ville ofre min perfekte virkelighed,
men jeg vil ikke ofre jer.
Problemet er alt for stort.
Så bliver jeg stor og smadrer det!
Nej, du kan ikke smadre det.
Du forstår ikke. Du er et lille barn.
Jeg er ikke lille!
Okay, vi bør hvile os.
Vi taler om det i morgen.
Jeg forstår ikke.
Vær hilset, modigste store. Kan du forstå os nu?
Ja!
-Forsøger du at dræbe os med ja'er? -Undskyld!
Vær sød!
Undskyld. Vi har klaret større farer end nikkende hoveder for at tale med dig.
Vi kan fortsætte kampen mod Erodius.
-Kan vi? -Men du skal hjælpe.
Vil du kæmpe ved vores mindre side?
Svar uden at nikke!
Ja.
Niña Cosmica!
Niña Cosmica.
-Hjælp! -Rosa!
Rosa er væk!
-Hvad skete der? -Hvor er hun?
-Kapslen og tre flygtningeskibe er væk. -Den var i stykker.
Det er den. Eller det var den.
Rosa har ikke repareret den. Har hun?
Det er min skyld.
Rosa ville kæmpe. Jeg sagde nej, så hun blev desperat.
Ingen tid til skyld. Vi leder.
Carlos og Ramona, værelserne. Burgerkaj og Frit, køkkenet.
Resten tager fællesarealerne. Xhan, bør vi lede uden for basen?
Himlen!
Jeg er ikke lille!
Er det…
De kraftfulde sten!
Men hvordan?
Jeg gav aldrig op.
Det gjorde de små heller ikke.
De fandt Planetdræberen med scannere og ting.
Jeg gravede stenene op.
Vi lagde dem i flugtkapslen,
og dumme Fantos vidste ikke, vi var der.
Flot klaret. Det var utroligt!
General Nobel!
Fændrik Felix! I tre gik imod en ordre og kontaktede den mindste store.
Det var Felix' idé!
Og godt, du fik den.
Jeres ulydighed gav De Lokale Helte chancen for at slå Erodius
og galaksen en chance for at overleve.
Tak, General.
Selv tak, Kommandør.
Se. Det kræver bare en lille gnist.
DEN KOSMISKE KNÆGT OG DEN LILLE GNIST
Tekster af: Mila Tempels