DEN BYEN, GRUNNLAGT DER TO HAV OG TO KONTINENTER MØTES,
LIGNET EN DIAMANT OMGITT AV TO SAFIRER OG TO SMARAGDER,
DEN EDLESTE STENEN I EN RING AV RIKER. -OSMANS DRØM OM KONSTANTINOPEL, 1280
Byen er vår!
Konstantinopel!
Enten erobrer jeg deg...
...eller så vil du erobre meg.
Kom.
Min sønn.
Far?
Konstantinopel.
Hvorfor hadde du ingen tro på meg?
De forrådte deg.
Min sønn...
...ha tro på meg.
Dette er vanvidd.
-Min sønn. -Konstantinopel.
-Mehmet. -Konstantinopel.
Skal jeg innta Konstantinopel?
Nei!
Konstantinopel.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ethvert rike er tuftet på blod, jern, fremgang og erobring.
I 1453 utkjempet den romerske keiseren Konstantin XI
og den osmanske sultanen Mehmet II en voldsom krig om Konstantinopel.
Tjuetre hærer har forsøkt å innta den legendariske byen. Alle mislyktes de.
Én hersker vil stå seirende igjen
og endre historiens gang de kommende 300 årene.
For at ett rike skal stige frem, må et annet bukke under.
Konstantinopel er som skapt for å være verdens midtpunkt.
Det er selve kjernen: Asia, Europa, Svartehavet og Middelhavet,
Balkan, de italienske bystatene.
Omtrent som en sommerfugl, der Konstantinopel utgjør kroppen.
Konstantinopel er et konsept.
Den er mer enn en strategisk beliggenhet.
Den symboliserer lag på lag av imperium.
Lag på lag av innlemmede kulturer.
Den største middelhavsbyen har alltid vært Konstantinopel.
Dette har alltid vært omtalt som Løftets Land.
Konstantinopels hersker er også verdens hersker.
I 1451 er Konstantinopels hersker og beskytter keiser Konstantin XI.
Få har vært mer eneveldige enn de østromerske keiserne.
De plasserte seg mellom Gud og mennesket.
De var Guds sverdarm på Jorden.
Konstantin XI var svært modig og villig til å ofre nær sagt alt
for å bevare Konstantinopel.
Tjuetre fiendehærer har forsøkt å innta den legendariske byen, uten hell.
Hovedtrusselen mot romernes 1 100-årige styre, er deres gamle fiender osmanene,
tidligere anatolske feltherrer og nomader
hvis veldige rike nå strekker seg helt til Øst-Europa.
Den osmanske sultanen Murad IIs død i 1451 utløser en rekke hendelser
som snart skal føre osmanene og romerne til randen av krig.
Tretti mil unna tjenestegjør sultan Murads sønn Mehmet II,
som guvernør for Manisa i den egeiske provinsen.
DEN EGEISKE PROVINS 2 1/2 ÅR FØR BELEIRINGEN
Kronprinsen har levd i delvis eksil i årevis,
etter en uoverensstemmelse ved farens hoff.
Prins.
Jeg råtner på rot her ute i provinsen.
Min prins.
Da Aleksander den store var på min alder, hadde han erobret hele området.
Min prins.
Ja, pasja Zaganos. Hva gjelder det?
Din far.
Det ryktes at storvesiren og andre ved sultanens hoff rådslår om etterfølger.
Selvfølgelig gjør de det.
Svikefulle avskum. Han ser helst at jeg fordufter.
Gjør klar hestene. Vi må reise mot hovedstaden.
Mehmet drar mot Adrianopel for å gjøre krav på tronen,
uviss om han blir utnevnt til sultan eller må ta tronen med makt.
Ethvert medlem av det osmanske dynastiet hadde likt krav på tronen.
Det fantes ingen etablert tronfølge.
De måtte enten kjempe, eller vise seg som en verdig leder.
Det var den sterkestes rett.
DEN OSMANSKE HOVEDSTAD
Mehmet møtes av farens storvesir, pasja Çandarlı Halil,
sultanens høyre hånd.
Storvesiren er rikets statsminister.
Når en ny sultan arver farens storvesir,
blir det alltid tumulter, og storvesiren må tøyles.
Ellers blir du en marionettsultan.
Pasja Halil.
Noen år har gått siden sist jeg så deg.
Gid det var under lykkeligere omstendigheter.
Storvesir.
Min sultan.
Etter årevis i farens skygge
er forventningene til den 19 år gamle regenten overveldende.
Du har vokst siden sist jeg så deg.
Far?
Jeg har forlangt for mye av deg.
Tronen blir din når du er rede, sønn.
Ikke utfordre meg, gutt!
Han var jo så ung. Folk visste ikke om han var oppgaven voksen.
Faren var en stor kriger. Kunne han følge i hans fotspor?
Jeg lovet deg at din tid ville komme.
Moder Mara.
Mehmets stemor, Mara Branković, var blant hans nærmeste allierte i byen,
og er spent på den unge sultanens styresett.
Vet du hva Aleksander den store sa da han overtok tronen?
"Til syvende og sist, når alt er over, er ens dåder alt som betyr noe."
Den er din.
Idet han inntar tronen, går det opp for ham at han må vise
at han er alt det faren ønsket at han skulle bli.
Hva ville så denne guttungen finne på?
"Jeg må vise meg verdig", sier han.
Men hva skulle til?
Han måtte erobre Konstantinopel. Det var alles drøm.
De vil prøve å ydmyke deg som den guttungen de husker, sultan.
Ja, de vil prøve.
Mehmets hoff er delt mellom unge rådgivere han tok med, anført av pasja Zaganos,
og farens gamle vesirer, som nærer tvil om hans lederskap.
Denne tvilen strekker seg også til osmanenes mange fiender.
En rivaliserende tyrkisk krigsherre utfordrer den unge sultanen,
ved å plyndre osmanske områder i Anatolia.
Mehmet og hans hær knuste opprørerne.
Den største trusselen mot Mehmet dukker opp sent i 1451,
fra osmanenes gamle fiende - romerne.
Pasja Hasan, noe nytt fra Konstantinopel? Hva melder våre spioner?
Romerne... har...
- sent oss en forespørsel. -Hva slags forespørsel?
De truer med å slippe din onkel Orhan fri
med mindre vi tredobler det vi betaler for hans trygghet og forsørgelse.
Prins Orhan representerer en gammel bysantinsk diplomatitradisjon.
Prins Orhan har krav på Mehmets trone,
men romerne holder ham trygt forvart i Konstantinopel.
Til gjengjeld mottar de en årlig utbetaling fra osmanene.
Prins Orhan er et artig tilfelle.
Han ble holdt som fange. Romerne ville bruke ham mot osmanene.
Mehmet overtok tronen bare 19 år gammel.
Ingen kunne spå hva slags regent han ville bli,
så Konstantin prøvde å true ham.
Eventuell aggresjon kunne når som helst besvares
ved å sende Orhan tilbake med en slant penger og litt støtte og styrte sultanen.
Romerne veide opp sin underlegenhet i hærmakt, territorium og innflytelse
med muligheten til å utløse borgerkrig i det osmanske riket.
Hva gjør man i en slik situasjon?
Dette er et av de få tilfellene der Konstantin feilberegner grovt.
Og det var litt av en tabbe.
Jeg bygger en festning her.
Sultan, dette er ikke diplomati, det er en krigshandling.
Vi vil kontrollere Bosporos og alle skip som ferdes der.
Stilt overfor trusselen, røper Mehmet sin plan om Rumelihisarı,
ordrett oversatt: "Festning i romernes land."
Festningen skulle stå strategisk plassert på europeisk side av Bosporos
for å hindre all støtte fra romerske allierte rundt Svartehavet.
Festningen fikk tilnavnet "Strupekutteren".
Det fraråder jeg på det sterkeste. En festning på romersk side vil provosere.
Alt innenfor Konstantinopels murer tilhører romerne,
og alt utenfor tilhører meg.
Çandarlı mislikte planen, for han sa: "Deres Majestet, hør.
Europeerne kan samle seg mot oss. Hvis paven sender en hær,
kan forsøket på å innta Konstantinopel koste oss alt."
Og Mehmet svarte: "Drit og dra."
"Strupekutteren" ferdigstilles på utrolige 4 1/2 måneder.
Osmanene og romerne er dermed ett skritt nærmere krig.
Keiser Konstantin sender budbringere til Mehmets hoff som reaksjon på festningen.
Budbringerne sa: "Dette er romersk land. Din far ba i det minste om tillatelse
før han gjorde noe slikt." Men han hev dem bare på dør.
Konstantin sender flere budbringere, denne gangen med mange gaver, og sier:
"Kan vi i det minste være trygge på at dette ikke bebuder et angrep?"
KONSTANTINOPEL DET ØSTROMERSKE RIKETS HOVEDSTAD
Mehmet halshogger budbringerne, og lar Konstantin tolke det som han vil.
Vi er trygge!
-Vi er trygge. -Dette vil ikke gå upåaktet hen.
Vi må slå tilbake!
Vi må gi ungen en lærepenge.
Han skal få en romersk kilevink.
Og hvem skal så avgi denne kilevinken, om jeg tør be? Du?
Mehmet er farlig, men vi bør ikke sette hardt mot hardt.
Vi må holde fred til vi får katolsk støtte fra Europa.
Hvis katolikkene er vårt eneste håp, er vi i sannhet fortapt.
Konstantins høyre hånd het Loukas Notaras.
Hans tittel var storhertug,
hvilket tilsvarte en osmansk vesir, eller en statsminister.
Heller en sultans turban enn en kardinals hatt innenfor disse murer.
Konstantinopel var den ortodokse kirkens hovedsete.
I likhet med brorparten av byen og hoffet er Notaras gresk-ortodoks kristen,
og mistror den europeiske katolske kirke. Splittelsen begynte 400 år tidligere.
Stilt overfor den osmanske fare, trenger byen sårt soldater og skip fra paven.
Vi er alle brødre i Herrens åsyn.
I denne stund har vi sendt budbringere til Vatikanet og alle Europas hoff
for å sikre oss støtte.
Alt nå er genuesiske tropper på vei mot byen, som de første av mange.
Hvis Herren er nådig, vil paven sende tropper om få uker.
Lenge leve keiseren!
Notaras er Konstantinopels rikeste mann,
med forretningsinteresser fra Anatolia til Italia.
Ingen har mer å tape på en krig mot osmanene.
Send dette til vår tyrkiske venn.
SYV MIL UTENFOR KONSTANTINOPEL
Din åleglatte geiteskjender...
Pasja Halil.
Çandarlı Halil var storvesir og nestor, også kjent som "Halil Grekeren".
Han ville nemlig ikke at Mehmet skulle erobre Konstantinopel.
Han syntes ikke det virket særlig gunstig, eller ble muligens bestukket av grekerne.
Godt du kom, pasja.
Men ditt ansikt bærer ikke preg av gode nyheter.
Sultanen lar seg ikke rikke.
En krig vil ramme oss alle.
Også dine interesser her i byen.
Fred er langt mer innbringende.
Han er hovmodig, ung, og sikker på at han kan underlegge seg Vesten,
slik Aleksander underla seg Østen.
Loukas var antagelig den rikeste mannen på hele Balkan.
Han forsøkte å påvirke alle sider.
Det snakkes enda om å frigi prins Orhan.
-Keiseren vil utruste ham. -Med en vinflaske?
Fortell din sultan at keiseren vil ha fred med osmanene.
Det skal jeg forsikre meg om, så finner vi en fredelig løsning.
Men...
Hvis sultanen er fast bestemt på å erobre byen...
Jeg vil nødig se deg dø ved hans side i en krig som lett kunne vært unngått.
Og skulle det ende motsatt...
...skal jeg overvære halshoggingen av deg fra første rad, gamle venn.
Jeg burde gjort ham et hode kortere.
-Svikefulle kjøter! -Tålmod, Mehmet.
Det har jeg svært lite av for øyeblikket.
Det er klokere å holde seg inne med ham nå.
Tenk hvor viktig det er med stabilitet for en uutfordret ny sultan.
Hvis man avsetter og henretter folk fra første stund,
får man ikke mange venner, så dette var en strategisk beslutning.
Gjør nytte av ham så lenge du kan, og kvitt deg med ham hvis han blir unyttig.
Kanskje kan du utnytte dumdristigheten hans.
Hvor er herren din? Pasja Halil!
Pasja Zaganos...
-Hva skal dette bety? -Sultanen venter deg i palasset.
-Nå? -Øyeblikkelig, pasja Halil.
-La meg bare kle på meg. -Greit.
Sultan, vi har med oss pasja Halil.
Min sultan.
Kan jeg få snakke?
Hva er dette?
Det er...
Det er god skikk å ta med gaver når sultanen innkaller en midt på natten.
Jeg trenger ikke gullet ditt. Jeg trenger råd.
Reis deg.
Jeg våknet nettopp fra en drøm.
Jeg så min far.
Mine forfedre.
Osman.
De viste meg veien fremover.
Den førte til Konstantinopel.
Byportene fløy opp.
Jeg gikk rett til Hagia Sofia...
Og der...
...så jeg Det røde eplet med egne øyne.
Det ble skjenket til meg.
Du forstår, pasja...
...Allah...
...har gitt meg en åpenbaring.
Han...
...har befalt meg å erobre Konstantinopel.
Jeg kan ikke annet enn å føye meg.
Ifølge profetien er Konstantinopel Det røde eplet, og en kriger skal komme,
erobre den gresk-ortodokse kirkens sete
og atter innlemme byen i den islamske verden.
I min åpenbaring sto også du ved min side, pasja.
Min hengivne lærer, trofaste tjener, kommandant for min formidable hær,
fullt og helt viet til vår felles skjebne.
Alt dette er jeg.
Så jeg har din støtte?
Mehmet valgte en klok strategi.
Han fikk beroliget ham, og kunne dermed bruke ham.
Som storvesir er Çandarlı Halil det osmanske rikets nest mektigste mann.
Den unge sultanen trenger hans fulle støtte, skal han angripe Konstantinopel.
Jeg visste at jeg kunne stole på deg.
Sov godt.
Den osmanske krigsmaskinen går nå i høygir.
På seks måneder samler Mehmet 80 000 mann, og kan marsjere mot Konstantinopel.
Mehmets tropper utraderer raskt de få gjenværende romerske utpostene.
Keiseren avskjæres dermed ytterligere.
Det viktigste tilskuddet til den osmanske krigsmaskinen er ennå ikke tatt i bruk.
Det går gjetord om deg, Urban. Og gjetord om dine store ildvåpen.
Ja, sultan. Og "ildvåpen" yter ikke mine nyskapelser rettferdighet.
Det må nemlig stort mot til å knuse Konstantinopels theodosianske murer.
Jeg kjenner dem, og deres svakheter.
Her inne, far.
Far!
Tilgi meg, herre. Får jeg?
Dette.
Dette er min nye kanon.
Den er åtte meter lang, den største som er bygd, og jeg døper den "Basilica".
-Kan du bygge denne? -Ja.
Ja, sultan. Den kan skyte en kanonkule på 2,5 meter i diameter.
Dette våpenet kunne lagd Babylons murer i grus.
Skjønt, jeg vet du ikke har noe usnakket med babylonerne.
-Du er ungarer? -Ja.
-Og kristen? -Ja.
Hvorfor tilbyr du ikke Konstantin dette?
Min kunnskap har sin pris. Keiseren hadde ikke råd.
Og, naturligvis, du er jo disse landenes sanne hersker.
-Hvem er denne unge mannen? -Jacob, min sønn og lærling.
Den eneste som vet like mye om disse kanonene.
En dag skal han bygge en kanon som er større enn Basilica.
-Hva ber du så om? -Å, 10 000 dukater.
Det skorter ikke på mot hos deg heller, min venn.
Ildvåpen var blitt brukt i strid i noen tiår alt,
men så store kanoner kunne nok de færreste forestille seg.
Derfor reiste Urban rundt og tilbød sine tjenester som kanonmaker.
Har du rett i at dette ildvåpenet kan jevne Konstantinopels murer med jorden,
skal jeg betale deg fire ganger prisen.
Mitt eneste krav er at de må stå klare på slagmarken om tre måneder.
Trekk!
Byggingen av våpenet må ha vært litt av et syn.
Ikke minst fordi tidlige skytevåpen hadde det med å eksplodere.
Og dette er altså en diger metallsylinder man fyller med krutt, og så tenner på
for å slynge ut et prosjektil som fort kan eksplodere hos en selv, ikke hos fienden.
Den digre greia, den største kanonen de hadde bygd,
hvis brak fikk husdyr til å segne om og fødsler til å begynne,
ingen hadde sett maken, og kula kunne fly halvannen kilometer.
Den var et imponerende skue.
Mehmets supervåpen er banebrytende.
Men Konstantin har et hemmelig våpen selv:
Den genuesiske leiesoldaten Giovanni Guistiniani Longo.
Han er en galant skrytepave.
Han er dessuten viden kjent for å forsvare bymurer.
Han var kaprer med egyptiske skip som foretrukket bytte
frem til genuesiske styresmakter stilte ham for retten.
Da flyktet han.
Han tilbød keiseren sine tjenester.
Ifølge krønikene lovte keiseren ham øya Lemnos.
Hei, Giustiniani. Du og dine menn er et kjærkomment syn.
Vel...
Du har altså gransket vår... situasjon.
Det har jeg.
Hva tror du?
Ut ifra mine beregninger har du knapt 7 000 soldater.
Det er langt fra ideelt, men med din troskap...
"Troskap"?
Din...
Med din hengivne støtte vil vi overvinne osmanene.
Du skal bli leder for våre landstyrker.
Tjuetre kilometer med mur må forsvares.
Ja, men...
Jeg har sendt budbringere til mine allierte.
Forsterkninger fra paven ankommer hvert øyeblikk, forhåpentlig.
Da vil det se lysere ut.
Tilgi meg...
Men i min bransje koster forhåpninger liv.
Vil du gjøre deg min tillit verdig, med mynt eller på annet vis,
er jeg nødt til å ha din.
Keiser.
Ærede Guistiniani...
Byens skjebne er nå i dine hender.
Fatt mot, min herre.
Osmanene liker ikke lange beleiringer. Og vi har digre, flotte murer.
Min herre, det var som du mistenkte. Keiseren overlot forsvaret til genueseren.
TRE UKER FØR BELEIRINGEN
I mars 1453 la osmanene ut
på en 24 mil lang marsj mot Konstantinopel.
Den osmanske hær var en dynamisk, voksende enhet.
De hadde en enhet i ledelsen som europeerne manglet.
Da korsfarerhærene angrep osmanene,
lyttet de knapt til sin øverstkommanderende.
Hvert ledd gjorde det de selv følte for.
De jaktet på heder og ære, mens den osmanske hær hadde én kommando.
Ingen på Balkan kunne stoppe dem.
De mest fryktede krigerne i Mehmets hær, var janitsjarene:
Barn av kristne som ble tatt som slaver,
konverterte til islam og ble trent opp til elitestyrker for sultanen.
På 1300-tallet ble disse fangene den stående hæren
som aldri brøt opp, og som alltid sto kampklare.
De var Europas første stående hær. Dette var helt nytt.
De ble dette imperiets ryggrad.
Den osmanske hær ankommer utkanten av Konstantinopel ved påske,
den kristne verdens aller helligste dag.
Man ser ut fra murene, og ser det som må ha vært et imponerende skue.
Ingen profesjonell hær hadde vært å se siden romertiden.
Så disse karene må ha vært et skremmende syn.
Jeg kan knapt forestille meg hva Konstantin må ha følt.
Jeg håpte denne dagen aldri ville komme.
Denne dagen var dømt til å komme, keiser.
Det er morgendagens valg som blir avgjørende.
Mehmet går over slagmarken der 23 hærer, deriblant farens,
har forsøkt å innta byen, uten hell.
Hans egen skjebne forblir uviss.
Én viss hadith blir populær, altså en overlevering av profeten Muhammed.
Denne sa: "Ltaftahan ālqostantynyatu."
"Selvfølgelig vil den islamske nasjon erobre Konstantinopel."
"Flan 'm alamyru amyruhā."
"Og hvor strålende blir ikke den nasjonens leder?"
"Wln 'm āljysh dhleka āljysh."
"Og hvor fantastisk blir ikke den nasjonens hær?"
Tanken om at en mektig leder en dag skal erobre Konstantinopel,
er i ferd med å vokse seg stor for Mehmet.
Faderen, Sønnen og Den hellige ånd.
Vi vil trenge mer enn det, fader.
Frue?
Du er George Sphrantzes' datter.
Mitt navn er Therma, min herre, skulle du ønske å bruke det...
Aldri har jeg sett så mange mennesker på et og samme sted.
Sultanen vil visst ha krig, men først må de forsere disse murene.
-Mange vil dø. -Jeg har ikke til hensikt å dø.
6. april sender Mehmet et siste tilbud om fredsavtale til keiser Konstantin.
Beleiringen følger ulike kulturelle normer, hvorav visse er forankret i islam.
Flere krigslover er nedfelt i Koranen, og omhandler behandling av fienden.
De bør få muligheten til å ombestemme seg, til å fremforhandle en ny avtale,
og til å slippe den forestående blodsutgytelsen.
Vår herre, barmhjertige sultan Mehmet, vil skåne byens borgere.
Verken familier eller eiendeler skal komme til skade.
Dersom du frivillig kapitulerer,
får Konstantinopels borgere beholde sine eiendeler.
Det blir ingen plyndring.
Til gjengjeld må du åpne byportene,
og kysse vår sultans hender.
Sultan Mehmet blir romernes øverste leder.
Snart vet vi om keiseren elsker byen sin høyt nok til å dø for den.
De avslo tilbudet, sultan.
Lad kanonene.
Gjør dere klare, karer!
-Lad kanonene! -Lad kanonene!
Klare!
Fyr!
Tekst: Lene Blien