LONDON 29. JUNI 1613.
SHAKESPEARES HENRY VIII BLE OPPFØRT PÅ GLOBE TEATER.
DET BLE ANNONSERT MED DETS ALTERNATIVE TITTEL:
I SCENE 4 AV FØRSTE AKT
BEGYNTE DET Å BRENNE DA EN KANON KLIKKET.
GLOBE TEATER BRENTE NED TIL GRUNNEN.
WILLIAM SHAKESPEARE SKREV ALDRI FLERE SKUESPILL.
- Jeg skal ta hesten din, sir. - Bring meg litt øl, er du snill.
Vi hørte at et teater brente, sir. Hvilket teater var det som brente?
Mitt.
Du er Shakespeare, poeten.
- Du forteller historier. - Jeg gjorde det.
Jeg hadde en historie, men den ble aldri fullført.
Kan du fullføre den for meg?
Jeg er ikke i stand til å fullføre din historie.
Jo, det er du.
God natt, ektemann.
Tjue år, Will.
Vi har sett deg mindre og mindre.
Du er som en gjest.
Og en gjest må ha den beste sengen.
Sov godt.
Jeg trodde han kom til å dø i London. Det var der han bodde.
Det eneste som betyr noe, er hvem som blir arvingen hans.
Jeg er arvingen hans, og deretter vår datter, Elizabeth.
Ikke hvis din søster får en sønn.
Eller vi får det.
Jeg tenkte jeg kunne lage en hage.
Vi har en hage.
Ja, men ikke en kjøkkenhage eller en blomsterhage.
En hage bare til Hamnet.
Hamnet er i paradis. Han trenger ikke en hage.
Kanskje jeg gjør det.
En stor endring fra å lage skuespill i London.
På noen måter, Maria. På andre måter er det veldig likt.
Likt? Hvordan det?
Vel...
I dag skal vi vurdere scenen vår.
- En hage er ikke et skuespill. - Ja, men skuespill, hager, loffer...
som de du baker hver morgen, begynner alle med en idé, -
- en trang til å skape noe skjønt eller nødvendig.
- Brød begynner med gjær og mel. - Ja, ingredienser. Nå skjønner du det.
Busker, gjær, mel, vers, skuespillere, -
- og de trenger alle en drøm som ikke kan fornektes, -
- og som må klare seg gjennom mye motgang-
- fordi været vil snu, insektene vil myldre, -
- ovnen vil kjølne, gjæren vil surne, og i mitt tilfelle vil kollegene dine, -
- som en begavet, gal skuespiller kalt Dick Burbage, gripe inn og kreve-
-et større show med et mindre budsjett-
- og et kortere skuespill med en større rolle til ham.
Og disse prøvelsene må overvinnes uten å miste av syne selve drømmen.
Og hvordan føles det når alt går som det skal?
Hvordan lukter nybakt brød?
Hva i all verden gjør du her?
Dette må du ikke tisse på.
Ikke tiss på dette, og ikke tiss på dette.
Ektemann!
Takk.
Det er hardt å grave opp røtter.
Det er det.
Jeg dro opp en hel skog med røttene og flyttet den over scenen til Dunsinane.
Det er annerledes i virkeligheten.
Han var så lovende, Anne.
Du kjente ham så vidt.
Jeg kjente ham gjennom diktene hans.
- Du kaller dem dikt. - Ja, dikt.
Kanskje barnslige skriblerier, men humor og ugagn i hver linje.
Han skriver ikke mer.
Nei.
Det skal ikke jeg heller.
Det er ikke Hamnet du sørger over, men deg selv.
- Jeg sørger over min sønn. - Nå. Du sørger over ham nå.
Da skrev du De lystige koner i Windsor.
Jeg gjorde det.
Hun må tilpasse seg det.
Hun må lære seg å være en kone igjen.
Min mann tror du har kommet hjem for å dø.
Jaså? Jeg kjøpte en pensjon. Jeg må vente ti år eller bli ruinert.
Så hvorfor har du kommet hjem? Har du ingen flere historier å fortelle?
Susanna, jeg har levd så lenge i fantasiverdener-
-at jeg har glemt virkeligheten.
Hva som er sant.
Judith sier: "Ingenting er sant."
Judith er 28 og en peppermø.
Det er sant.
Når far dør, vil jeg stå på bar bakke.
Nei da, barn. Jeg kommer til å få en tredjedel av formuen hans.
Mens du lever. Du er eldre enn ham.
- Susanna vil aldri la deg lide nød. - Susanna vil adlyde ektemannen.
Jeg vil ikke få et rødt øre. Det er det jeg fortjener.
Judith.
Hvis du ikke kan tilgi deg selv...
hvordan kan Gud tilgi deg?
Forventer ikke det.
Jeg løp til dammen i løvskogen den dagen skolen ga meg sparken.
Jeg vet det, far.
En oldermanns sønn får en gratis utdannelse, men en tyvs sønn...
Jeg trodde mitt liv var over.
Men jeg elsket dette stedet.
Og dere unger elsket det også.
Ja. Vi kom hit daglig.
- Men Hamnet hoppet aldri uti. - Nei.
Han var ikke tapper som Judith.
Eller... Eller meg.
Men sinnet hans var tappert.
Jeg husker at han brakte meg hit for å vise meg det han hadde skrevet.
Jeg fortalte ham...
at jeg var den stolteste faren i kongeriket. Jeg er det ennå.
Her, elskling.
- Din far tenker på arven. - Du tenker på arven hans.
Du må gjøre det samme.
Jeg er din ektemann, og mine bekymringer er dine.
Det er godt, vennen.
- Spis mer. - Takk.
Ektemann! Det er søndag!
Søndag?
Dette er ikke London. Går du glipp av messen, får du en bot.
God morgen. Hyggelig å se dere.
Shakespeare.
Nok en søndag sitter du på din families kirkebenk.
Håper du aldri må forlate den slik din far måtte.
Jeg er ikke min far, Sir Thomas.
Godt å se deg grave, sir.
Du har gitt opp skuespillene som avleder fra Vårherre.
Avleder lerkens sang deg fra Gud, John?
Selvsagt ikke. Den er et bevis på Gud.
Vel, for noen, kanskje...
var jeg lerken.
Jeg vil be om en tjeneste, svigerfar, men vil ikke forstyrre arbeidet ditt.
Tar du en tur når hagen er ferdig?
- Skal gjøre det, John. - Takk.
Det går bra med Susanna?
- Hun har det bra, sir. - Og Elizabeth?
- Også bra, sir. - Bra.
- Godt å høre. - Ja.
Ja. Takk, John.
God dag, Mrs. Hall.
Si til din søster at jeg har en rhinskvin, og hun skal få en flaske for et smil.
Jeg skal si det, Tom.
- Morn, Lena. - God morgen, Mrs. Hall.
Pakke til deg. Frank.
Beklager.
Kvikksølv, Mrs. Hall?
Min mann er lege.
Hun sa pakken var til deg.
Morn, Kate.
- God dag, Mr. Smith. - Mrs. Hall.
Jeg trenger stoff. En løs vev til en sommerkjole, svart.
Svart? Om sommeren? Kanskje denne blåfargen?
Min ektemann liker ikke stilige ting.
Hvis din ektemann fikk sin vilje, ville butikken min være trist.
- Bare sørgeklær, men ingen døde. - Frelseren gikk i enkle klær...
og han var guddommelig.
Det er du også, Susanna, uansett antrekk.
Mr. Smith, jeg er en gift kvinne.
- Ulykkelig. - Det er ikke...
Jeg burde fortelle min mann.
Vil du det?
Han vet det
Susanna.
Naboens hund liker hagearbeidet mitt.
John Hall har bedt meg om å hjelpe å bli kvitt sognepresten.
- Han tror du liker ham. - God skuespiller.
Og jeg prøver å like ham for Susannas skyld, men John er...
En hyklers drittsekk?
En puritaner.
Komisk, ikke sant?
En puritaner som vil stenge teatrene, vil arve William Shakespeares formue?
Er ikke det komisk?
Jeg syns det.
Jeg har ikke tenkt, Judith, å la John Hall arve formuen min.
Nei, du vil overlate den til Susanna, og alt hun eier, er hans ifølge loven.
Som kroppen hennes. Skjønt han bruker den aldri.
Du er blitt hard, Judith.
- Og du som var så naiv og lykkelig. - Var jeg det, far? Og når var det?
Var det før Hamnet døde? Var det før Hamnet døde, og jeg overlevde?
- Judith. - Det er det han tenker.
Hver gang han leser de diktene, -
- som ikke er særlig gode, tenker han: "Hvorfor overlevde hun istedenfor ham?"
"Gullgutten min er død, og jeg sitter igjen med en jente.
En udugelig, uinteressant jente. Hun var skjønn en gang i tiden.
Hun var en naiv, lykkelig sjel, men nå er hun en forbitret hurpe-
- som er her ennå. Hvorfor døde feil tvilling?"
Takk for middagen, Anne.
Jeg sa aldri et uvennlig ord. Jeg ga henne aldri en grunn.
Du tror bare det som sies, er relevant fordi du la ord i munnen på folk så lenge.
Sir Thomas, jeg...
Puritanerne protesterer mot de gamle skikkene.
Noen av dere avskyr dette.
Men dere må huske Korinterbrevene.
Disse gode kristne handler ut fra sin oppriktige tro.
De er hederlige borgere.
- De er anstendige, fromme... - Er de det, Mr. Woolmer?
Er de det? Eller er de horebukker?!
Jeg har sett Susanna Hall snike seg fra sin ektemanns hus til Rafe Smiths.
- Dette skal du få svare for! - Dette skal bevises!
Du skal ikke fortelle oss hvordan vi kan bli frelst, dr. Hall.
Ikke mens puritanske koner er verre enn horer!
Har informert advokatene. Vi saksøker for ærekrenkelse.
- En offentlig rettssak? - Det var offentlig.
John Lane er en farlig mann. Han har en plan for å bevise det.
- Bevise det? - Hvordan kan du spørre?
- Fordi din mann frykter at han kan det. - Jeg frykter en overbevisende løgn.
For en katastrofe.
Og den rammer en så fin og skyldfri familie som vår.
Shakespearene vil ikke bli ruinert igjen.
Kom med den tiltalte.
John Lane er ikke her, dommer.
- Ikke her? - Han har forsvunnet.
Susanna Shakespeare er blitt utnyttet på grusomt vis.
John Lane kjennes skyldig i ærekrenkelse i hans fravær-
-og bannlyses!
Hvorfor?
- Hvorfor ærekrenket han Susanna? - For å skade hennes mann, tipper jeg.
John Hall er en puritaner, og han vil gjøre byen anstendig.
John Lane, derimot, liker kake og øl.
Så hvorfor kom han ikke til retten for å tale sin sak?
Jeg diskuterte saken med ham.
Diskuterte? Diskuterte hva?
Jeg spurte ham om han hadde sett Titus Andronicus.
Hva vet jeg om skuespill?
Kom deg vekk. Jeg ser deg og din hore av en datter i retten.
Det dreier seg, blant annet, -
-om en maurisk skurk kalt Aaron, -
- og afrikaneren som spilte ham, var både storslått og skremmende.
Å ta livet av en mann eller planlegge hans død, -
- å voldta en ungpike eller planlegge hvordan, -
- å beskylde en uskyldig, banne, få to venner til å bli bitre fiender, -
- brekke nakken på stakkarslige kyr eller tenne på fjøs og høystakker-
- og be eierne om å slukke dem med sine tårer.
Jeg har ofte gravd opp lik-
- og plassert dem utenfor deres venners dører.
Ha, jeg har gjort tusen fæle ting-
-like lett som man dreper en flue.
Og ingenting gjør meg tristere enn at jeg ikke kan gjøre ti tusen ting til!
Jeg har sett ham rive hjertet ut av en tåpe som forurettet ham.
Men han kunne være øm, denne usedvanlige mannen.
Og én dag ble hans ville hjerte temmet, -
-og han elsket min datter.
- Susanna? - Ja, men deres kjærlighet var fåfengt.
Men han sverget at hvis hun trengte ham, -
- ville både sverdet, klærne og tennene hans stå til disposisjon, -
- enten for å forsvare henne eller drepe for henne.
Skal jeg informere ham om Susannas nåværende klemme?
Will, jeg så Titus.
Aaron ble spilt av en kjempesnill kar.
Han var fantastisk. Det vet ikke John Lane, -
-og en god historie er det viktigste.
Tror du det er sant det...
Det Lane sier om Susanna?
Vel...
De har et følelsesløst forhold.
Det har vi sett.
Det er fem år siden de hadde et barn.
Hun kjenner Rafe Smith.
Hun bestilte kvikksølv fra London. Kvikksølv er en kur for syfilis.
Susanna har ikke syfilis. Det ville jeg vite.
Kanskje ham? Menn med syfilis tisser ofte.
Det virker som han gjør det. Er det...?
Er det derfor hun ikke får flere barn? Er...? Oppsøkte hun...
trøst hos en annen?
Susanna er gudfryktig. Hun ville aldri være utro.
Kanskje det ikke er utroskap.
- Judith? - Kanskje han ba henne om å gjøre det.
Det er mulig, ikke sant?
Og dersom du fikk en dattersønn, ville du bry deg om det var sant, far?
Jeg vil ikke at Susanna skal ærekrenkes. Det er sant.
Ingenting er sant.
Jeg skrev nok et dikt. Vil du høre det?
Hamnet?
Will?
Anne?
Han var her.
Han vil alltid være her, Will.
I London har skuespillene akkurat endt.
- Kroene vil være fulle... - Hvis du savner London, dra.
- Er det det du vil? - Du vil ikke være her med oss.
- Hva mener du, Judith? - Du kom for å sørge over Hamnet.
For å sørge over din avdøde sønn-
- og lage en hage til ham. Nei, vi sørget over ham, far.
Vi sørget da han døde og i ettertid, -
- men nå virker det som vi må begynne forfra-
- som om hans grav nylig ble gravd fordi du har tid til å sørge over ham nå.
Kan du tie?!
Respekter deg selv i det minste.
Du kan ære minnet hans om du er ferdig med å sørge.
Hvordan kan du si det?
Du er ikke like begavet som ham så vær like god og iherdig som ham-
-fordi du kaster bort livet ditt!
Jeg vet hva du tror en kvinnes hensikt er.
Jeg vet hva du forventer jeg skal gjøre.
Mr. Shakespeare?
- Jeg vil ikke plage deg. - Bra. Utmerket. Ha det.
Jeg ville bare spørre...
Bare begynn å skrive om du vil bli en forfatter.
- Får jeg bare...? - Jeg beundrer...
alle mine dramatikerkolleger, og kvinner burde få spille kvinnerollene-
-slik de gjør det på kontinentet.
Jeg ville bare vite hvordan du visste det.
- Hva da? - Alt.
Klarer ikke å holde sneglene unna vinterstokkrosene engang.
Du har utforsket alle verdens hjørner.
Du kan navigere gjennom selve sjelen.
Hvordan? Hvordan vet du det?
Det jeg vet...
Dersom jeg vet det, og det påstår jeg ikke...
har jeg forestilt meg det.
Men du sluttet på skolen da du var 14. Du reiste aldri.
- Hvor kom det fra? - Fra meg selv.
- Deg selv? - Ja.
Alt jeg har gjort og sett, -
- hver eneste bok jeg har lest, hver eneste samtale jeg har hatt, -
-deriblant denne.
Hvis du vil være en forfatter og tale til og for andre...
tal for deg selv først. Søk inni deg selv.
Ta din egen sjel i betraktning...
din menneskelighet.
Og hvis du er ærlig med deg selv, så vil, uansett hva du skriver om, -
-alt være sant.
Hvis du ikke kan berge vinterstokkrosene mine, -
-la meg sørge i fred nå.
Så hvorfor?
Hvorfor sluttet du?
Ha det.
Morn, Tom Quiney.
Et fatøl og tre flasker vin fra Malmsey til New Place.
Din vanlige bestilling, og mitt vanlige svar.
Gift deg med meg, Judith. Skal bringe smilet ditt tilbake.
Ja, du får alle jentene til å smile.
- Jeg frir bare til én av dem. - Skulle tro du ville gå lei.
Jeg husker en jente, den skjønneste og lykkeligste i byen.
Jeg husker latteren hennes, og jeg husker en kysselek.
Jeg vil treffe kvinnen hun skulle bli, fordi det kan sannelig ikke være deg.
Deres nåde!
Fra jarlen av Southampton.
Anne? Anne.
Jarlen av Southampton er på vei nordover, -
- og han skriver at siden han vil være i området, -
-vil han møte meg i en time eller to.
Hørte du meg, Anne? Jarlen av Southampton.
Jeg hørte deg.
Jeg husker den dagen jeg hørte om din venn, jarlen av Southampton.
Den dagen en diktsamling ble utgitt.
Sonetter, sa de.
Du trodde vel det var greit siden jeg ikke kan lese.
Men mange kan lese, selv i den lille byen vår.
Deriblant en av dine døtre.
De sonettene ble utgitt uten mitt samtykke, Anne.
Men du skrev dem, og folk leste dem. Og etterpå spurte de: "Hvem er de?
Hvem er denne damen som han er så forelsket i?"
- De var bare dikt. - "Den kjekke mannen?"
- De var bare dikt. - Ikke svar.
Jeg ville ikke vite det da, og jeg vil ikke vite det nå.
Men jeg vet hvem folk sa det var.
Og nå kommer han visst på besøk.
Alle disse årene, Will... Så bekymret for ditt omdømme.
Har du noensinne tenkt på mitt?
Jeg har hørt om din fornemme gjest. Mine menn sier han nærmer seg byen.
Du skal selvsagt introdusere meg. Jeg vil invitere ham til Charlecote.
Det er nok mer det han er vant til. Du skal få slå lag med oss. Bare du.
Vi vil ikke utmatte Hans nåde.
Og dere kan gå inn. Vi skal ta imot Hans nåde.
Velkommen til Stratford-upon-Avon.
- Og hvem er du? - Sir Thomas Lucy av Charlecote...
..og parlamentsmedlem for distriktet.
Får jeg æren av å introdusere min kone?
Har vi en avtale?
- Vel, jeg... - Har du en begjæring til meg?
Nei da, jeg ville bare invitere...
Vennligst gå, Sir Thomas. Jeg ønsker ikke ditt selskap.
Jeg er her for å besøke kongerikets fremste mann.
Etter kongen selvsagt.
Så uforskammet. Et snuskete parlamentsmedlem.
De adler hvem som helst nå.
- Han har avfeid meg så mange ganger. - Hvorfor tillater du ham å avfeie deg?
Hva er han? En sønn av en sønn.
Det er alt.
Hans stolthet og sprading er basert på at han stammer fra kuken til et null.
- Jeg er likedan. - Nei.
Jeg er en sønn av en sønn.
Henry Wriothesley, sønn av Henry. Hvis jeg ikke var Henry Wriothesley, -
- ville ikke Thomas Lucy, sønn av Thomas Lucy, -
-ense meg engang.
- Du, derimot, er... - Sønn av en tyv.
Apollos sønn, Will.
Poesien og sannhetens gud.
Det beste, det mest fullendte...
og vakreste sinnet som noensinne har eksistert.
Så hvorfor er du så ynkelig, Will?
- Ynkelig? - Hvorfor er du en så ynkelig mann?
Dere nåde, jeg...
Du kan fortrylle massene med fjærpennen din, -
-men du kryper for Sir Thomas Lucy.
- Kryper? - Ditt talent er større...
enn de andre poetene sammenlagt, men du har levd det ynkeligste livet.
Jeg føler ikke at jeg har levd et ynkelig liv, Deres nåde.
Gi deg, Will. Sammenlignet med Kyd?
Eller Marlowe? For en mann han var.
For et liv. Spion, eventyrer. Han knullet for England.
Gutter, jenter. Gutter og jenter.
Han visste hvordan å leve.
Han er selvsagt død så man lykkes ikke alltid.
De er alle døde, Will. Marlowe, Greene.
- Han kalte meg en oppkomling. - "Oppkomling." Du bryr deg ennå.
Kyd, Nashe... Spenser. De er alle døde.
Sprit og lidenskap, sex og vold, tok livet av dem.
Livet drepte dem.
Men du...
- Du overlevde. - Ja, jeg overlevde.
- I ditt fine hus. - Flere hus.
Og våpenskjoldet ditt, hva kostet det?
- Tjue pund. - Tjue pund.
Mannen som skrev Hamlet og Henry V og Macbeth, -
- Romeo og Julie, betalte 20 pund for å bli kalt en gentleman.
Will, hvorfor bryr du deg?
Min far fikk en bot for å ikke ha gått i kirken en gang.
- Vet du hvorfor han ikke dro? - Var presten protestant?
Jeg har hørt rykter om at Shakespearene er katolikker.
Ingenting så åndelig. Han kunne ikke gå i kirken-
- fordi han skyldte halve menigheten penger.
- Jeg tror jeg ville ha likt din far. - Ja, folk gjorde det. Jeg gjorde det.
Du må skrive igjen, Will.
London trenger deg. Jeg trenger deg.
Vi har bare Jonson nå.
Som ler av meg fordi jeg ikke kan gresk og ikke vet om Bøhmen har en kyst.
Hvorfor bryr du deg om hva han tror?
- Du skrev Kong Lear. - Fordi i England betyr det noe.
Mine evner ga meg det jeg har, og derfor er jeg mistenkelig.
Kanskje folk alltid vil mistenke meg. Men jeg har pengene og husene mine, -
-og jeg har våpenskjoldet mitt.
Og du har versene dine. Herregud, du har poesien din.
For en poesi. Så vakker...
Vakker poesi.
Og noe av det...
- Noe av det skrev du til meg. - Ja. Ja, Deres nåde. Til deg.
Jeg er blitt gammel.
Du sa i sonettene dine at det ville skje, din jævel.
Men skjønnheten som jeg inspirerte, vil vare evig.
Og om tusen år når folk leser de versene, vil jeg...
Vil jeg være ung.
Fremdeles i live.
I hjertene til elskere som ikke er født.
De var bare ment for deg, Deres nåde.
Ikke for noen annen levende eller ufødt sjel. Bare deg.
Det var selvsagt bare smiger. Smiger som jeg hadde full rett til.
Ja. Bare smiger. Bortsett fra...
Jeg talte fra innerst i mitt hjerte.
Jeg var yngre da.
Yngre og vakrere.
Du vil alltid være skjønn, Deres nåde.
Når jeg i unåde Med lykken og menns øyne
Alene gråter over min usle tilværelse
Og bryr en døv Gud Med mine nytteløse skrik
Og ser på meg selv Og forbanner min skjebne
Ønsker jeg at jeg hadde mer håp
Hadde denne mannens trekk Og den mannens venner
Denne mannens evner Og den mannens muligheter
Det jeg liker mest, fornøyer minst
Men når jeg tenker slik Og nesten forakter meg selv
Tenker jeg på deg og føler meg bedre
Som lerken som flyr, når en ny dag gryr
Opp til himmelporten For å synge hymner til Gud
For når jeg husker din kjærlighet Føler jeg meg så rik
At jeg ikke ville byttet plass med konger
Ja, som sagt...
- bare smiger. - Ikke smiger, sannhet.
- Og jeg våget å håpe. - Håpe?
- Will? - At det kanskje...
i en liten grad, var gjensidig.
- Gjensidig? - At kanskje du også...
- Du glemmer deg selv. - Jeg...
Som en poet er du uten likemenn, og jeg, som alle med hjerne eller hjerte, -
-er din ydmyke tjener.
Men du har ingen rett til å elske meg, Will.
Og et våpenskjold verdt 20 pund...
vil aldri endre på det.
Jeg må stikke.
Farvel.
Jeg kom hit for å besøke poeten, og det er poeten jeg tar avskjed med.
Når jeg i unåde Med lykken og menns øyne
Alene gråter over min usle tilværelse
Og bryr en døv Gud Med mine nytteløse skrik
Og ser på meg selv Og forbanner min skjebne
Ønsker jeg at jeg hadde mer håp
Hadde denne mannens trekk Og den mannens venner
Denne mannens evner Og den mannens muligheter
Det jeg liker mest, fornøyer minst
Men når jeg tenker slik Og nesten forakter meg selv
Tenker jeg på deg og føler meg bedre
Som lerken som flyr, når en ny dag gryr
Opp til himmelporten For å synge hymner til Gud
For når jeg husker din kjærlighet Føler jeg meg så rik
At jeg ikke ville byttet plass med konger
William Shakespeare.
Jeg la merke til at jarlen ikke tok med sin kone.
Kanskje han ikke liker kvinnelig selskap.
Hans nåde og grevinne Elizabeth har nok et meget lykkelig ekteskap.
Jeg ønsker det samme for deg.
Hvorfor er du ugift? Du er jo så vakker.
- Jeg er ikke det. - Se i speilet.
- Jeg ble kvitt det. Likte ikke den jeg så. - Herregud, datter, det er en trist tanke...
siden du holder selskap med deg selv.
- Men der har du det. - Og hva med barn?
- Alle kvinner vil ha barn. - Tilsynelatende.
Vil ikke du ha et barn?
- Vil du at jeg skal erstatte Hamnet, far? - Jeg mente som en... For din egen skyld.
En ektemann, barn som selskap, trøst.
Kanskje hun ser at ekteskap ikke fører til det.
Er det slik det har seg, Judith? Du så din mors ulykke og tenkte:
"Jeg vil ikke bli bundet til en mann som forsømmer meg."
- Sa ikke at jeg var ulykkelig. - Nei, men skjønt jeg legger ord...
i munnen på andre, klarer jeg å lese mellom linjene, -
- og jeg har fått nok av dette. Har jobbet uavlatelig for familien.
- For deg selv. - Jeg er familiens overhode!
Jeg har gitt deg et fint hus og tjenere, sent deg penger. Er ikke det bekvemt?
Du har to skjønne døtre, en begavet sønn og en ektemann-
- som tenkte på deg i sitt fravær. Er ikke det en overflod av selskap?
Jeg har hevet denne familien!
Mitt geni brakte oss berømmelse og velstand.
Ja, mitt geni. Skal jeg overse det også?
Overse en gudegave og bli værende i Stratford-
- og være en satans hanskemaker så du kunne føle deg mer verdsatt?!
Hamnet døde, og jeg var ikke her! Jeg vet det! Pesten tok livet av ham.
Men pesten ville ha drept ham-
- om jeg var i Stratford, London eller på den gudsforlatte veien.
Vi bare... Vi mistet sønnen vår! Jeg vet det! Og jeg var ikke her!
Hvor mange ganger må jeg si det?
- Vi mistet vår begavede sønn, og... - Hamnet var ikke begavet!
- Hva mener...? - Judith, nei.
- Hva mener du? - Han var vakker...
- men han var ikke begavet. - Judith, ikke gjør det, sa jeg.
- Jeg skrev dem. - Skrev... Skrev hva?
Diktene.
Disse versene du verdsetter så høyt, med humor og ugagn i hver linje.
Jeg diktet dem. Hamnet skrev dem bare ned.
Hun hjalp ham bare litt.
Jeg diktet dem alle.
- Nei. - Hamnet var søt og snill...
- men ikke noe tess. Han var det! - Nei, han var aldeles strålende!
Nei, Will. Han var en vanlig liten gutt.
- Hva? - Hadde du kjent ham...
Om jeg hadde kjent min sønn?!
- Jeg kjente min sønn! - Du så det du ville se, deg selv.
Meg selv?!
Du så en gutt med et sinn som var like stort og frimodig som ditt.
Men lykkelig, med en far som satte pris på geniet hans.
Han var ikke et geni, men skjønte at han aldri ville bli det du ønsket deg.
Han gruet seg til dine besøk.
Vi planla det ikke i begynnelsen.
Judith diktet alltid opp historier og rim.
Hamnet hørte ett og...
Han skrev det ned som en skriveøvelse.
Du trodde det var hans og roste ham.
Så er de verdiløse nå?
- De er ikke hans. - Vil du ikke lese dem lenger?
Du sitter i solen og klukkler av humoren.
De er ikke hans.
Nei.
De er mine.
Så jeg skal gjøre som jeg vil med dem.
Nei!
Nei, du får dem ikke.
Judith forsøkte å lære seg selv å skrive etter Hamnets død.
Men hun var ikke tålmodig. I motsetning til Susanna.
Jeg ville selv ha likt å kunne skrive noen bokstaver, spesielt som din hustru.
Husker du bryllupsdagen vår?
Jeg var eldre, gravid...
og du var en snodig, smart 18-årig gutt.
Jeg vet hva folk trodde.
Jeg kunne bare lage et kryss i kirkeboken.
Jeg følte meg så dum.
Så dro du til London og ble en stor forfatter...
med en kone som ikke kunne lese, hjemme.
Jeg lurte ofte på om det plaget deg.
Men hvorfor skulle det det? Du var jo nesten aldri her.
Beklager.
Du mistet din sønn. Enhver mann ville sørge.
En datter er ingenting.
Deres skjebne er å bli en annen manns eiendom.
- Vi svinner hen. - Nei, Judith.
Du må ikke svinne hen. Hvorfor skriver du ikke igjen?
- Du vet jeg ikke kan skrive. - Jeg kan lære deg det.
Jeg har gått tom for vers.
- Hvorfor? - Fordi feil tvilling døde.
Pesten gjør ingen vurderinger. Den er bare en pest.
- Skulle ønske pesten tok meg. - Judith, hvorfor hater du deg selv?
Jeg har tatt Hamnet fra deg to ganger: Da jeg overlevde, -
-og da jeg ødela din fantasi om ham.
Du har gitt meg en ny drøm. Min vakre datter, poeten.
En kvinne kan ikke være en poet. En kvinne har bare én plikt.
Jeg kjenner min plikt nå.
Jeg skal bøte for å ha tatt Hamnet fra deg.
Jeg lover at jeg skal gjøre det godt igjen.
Jeg er glad Hamnet ikke skrev diktene.
- Glad? - Jeg kjenner ham bedre nå.
Ikke ambisjon, men kjærlighet som skal blomstre her.
Noe må det. Lite som har blomstret her.
Jeg er ikke en god gartner.
Det var enklere å skape ting med ord.
Ja, sånn er det.
Vil du ha min hjelp?
Og her. Lengre, tror jeg.
- Her borte? - Ja.
Den.
Lag et stort hull. Storartet. Så kan vi kanskje plassere...
God natt, Anne.
Bli med meg, Will.
Som trøst.
I vår nest beste seng.
La oss ha det glasset med rhinskvin, Tom Quiney.
Du vet at jeg ikke er en god mann. Det har vært kvinner. Mange kvinner.
Jeg har opplevd for lite. Du har opplevd for mye.
Kanskje vi kan starte forfra sammen.
Hun bestilte ikke vin. Hun drakk med Quiney.
Hun var der i over en halvtime.
Jeg er glad Judith prøver å finne litt lykke i livet sitt.
Synd vil ikke gjøre henne lykkelig.
Jaså? Så la oss håpe det gjør ulykken hennes-
-mer utholdelig.
For en ondsinnet ting å si. Husk Bibelen.
- Jeg husker en jente som ofte smilte. - Et tapt omdømme kan aldri gjenvinnes.
- Mitt ble det! - Ditt var aldri tapt!
Det ble vanæret av en dranker som antagelig er en katolikk.
Judith må gi opp Quiney. Den fyren er umoralsk.
Om bare de uten synd fikk gifte seg, ville det ikke være mange bryllup.
- Vi må slå opp, Margaret. Beklager. - På grunn av Judith Shakespeare.
Jeg lovte deg aldri noe, Margaret.
- Vi syndet sammen. - Hun er gravid.
- Er det mitt? - Du våger å spørre?
Margaret har mange venner.
- Prøv igjen. - Jeg er sikker. Jeg... Jeg tror...
Jeg tror barnet er ditt, Tom. Jeg gjør oppriktig talt det.
Francis Collins, stig på. Vil du ha litt vin?
- Ja, takk. - Maria, litt vin.
En lettelse å se deg i så godt humør.
Ikke alltid tilfellet når en advokat tilkalles.
- Judith skal gifte seg. - Nei. Gratulerer.
Rene forbrytelsen at en så livlig kvinne var ugift.
Ikke nå lenger.
Jeg vil endre testamentet mitt-
- så min nye svigersønn, Tom Quiney, er inkludert.
- Quiney? Vin og tobakk. Godt yrke. - Jeg vet ikke om ett som er bedre.
Så vi må sørge for deres mannlige avkom, mine...
- dattersønner. - Og mange av dem.
Jeg vil også etterlate noe til Anne.
Anne? Hun vil få en tredjedel dersom hun lever lengst.
Hun vil utvilsomt leve lengst. Hun er ti ganger tøffere.
Ikke penger. Hun vil ha mer enn nok.
Nei, jeg tenkte på et... Et møbel.
Møbel? Men Anne vil vel fortsette å bo her.
Et bestemt møbel som må bli hennes, når det ikke er eid av meg lenger.
Og når hun bruker det, håper jeg...
at hun vil smile og tenke på meg.
Så...
Én svigersønn eier en vinbutikk, og den andre vil legge den ned.
Velkommen til familien. Jeg vet at vi av og til...
Vi har vært våre egne verste fiender, -
- og av og til har vi hatt de verste fiendene.
John Lane vil miste nesen dersom han kommer tilbake!
Vi har hatt opp-og nedturer, men jeg innbiller meg at...
At jeg har brakt hjembyen min litt heder.
Selv om jeg ikke har...
Selv om jeg ikke har en sønn lenger...
Og vis meg en familie i byen som ikke har mistet minst ett barn.
Har jeg to skjønne døtre.
Så kanskje jeg får en dattersønn en dag.
Det overlater jeg selvsagt til deg, Tom, og deg, John, -
-så se og ta dere av det. Tusen takk.
Fordi familie betyr alt, og i dag...
er jeg så utrolig stolt av min.
Jeg så Margaret Wheeler i kirken, Tom.
Jeg vet det, Judith.
Jeg kan ikke ta det tilbake.
Jeg har tilstått alt.
Jeg kan bare love deg at hun og barnet ikke vil lide nød.
Vi skal finne ham. Hvor er han?
- Han er der borte. - Er alt i orden?
- Anne, er alt i orden? - Ja da, alt er greit.
Så hvorfor...?
Du skjønner...
Far, vi må fortelle deg noe.
- Vi vil berette... - Ja?
At jeg er gravid.
Å, min skatt! Ja!
Mr. Quiney!
Godt gjort, gutt. Min skatt.
Søster, jeg er glad på dine vegne.
Dette er fantastisk.
- Hvor er John? Han burde være her. - Han måtte hjelpe med en fødsel.
Quiney!
Margaret Wheeler døde i barselsengen...
sammen med babyen.
Barnet har intet navn.
Det slipper ikke inn i himmelen uten ett.
Vel, vel, Mr. Shakespeare.
Så uheldig.
Det var visst en grunn til at bryllupet skjedde i all hast.
Som ditt eget.
Man slekter på sitt opphav.
Shakespeares er så skandaløse. Ettersom hun var en ulærd bondejente, -
- klarte kanskje ikke din kone å lære døtrene dine god moral.
Vel, vel. Jeg må gå.
Jeg kan ikke sitte hele dagen og tenke fine tanker, som poetene.
Forretninger.
- Forretninger, Sir Thomas? - Ja, forretninger.
- Det er krevende å drive et stort gods. - Trodde du mente ekte forretninger.
Som det å bygge, eie og drive Londons største teater.
Skuespillere, snekkere, syersker, mannskap, -
-bestikkelser, vakthold, politikk, -
- 3000 kunder som skal mates daglig, som er blitt lovet et større syn enn sist.
Og 170 forestillinger for dronningen og kongen.
Vet du hva som må til for å fremføre slaget om Shrewsbury-
-i Hampton Court? Det ville utmatte deg.
Og alle de årene jeg drev min veldige og utrolig vellykkede forretning, Thomas, -
- har jeg klart å sette av tid til å skrive ned de fine tankene-
-du nevnte, som i min erfaring-
- bringer stor glede til de som søker en atspredelse-
-fra denne jammerdalen, -
- og uten det ville alt være like meningsløst som...
Vel, som deg, Sir Thomas.
Og siden du nevnte min kone, Anne...
Hun har mer anstendighet og visdom i sin daglige bæsj-
-enn du har i hele kroppen.
Skulle ønske jeg drev tyvjakt.
Quiney er blitt fjernet, sir.
Jeg har ingen glede av Judiths fortvilelse, svigerfar.
Eller din. Jeg gremmes over det.
Jeg vet det, John.
Vil du hjelpe meg litt, ektemann? Du kan sette ut litt øl til sneglene.
Det går visst bedre uten meg, Anne.
Jeg tror jeg skal gå meg en tur.
Hun gjorde det for deg, Will. Du ønsket deg en dattersønn.
- Du var ikke i begravelsen. - Jeg var på vei hjem.
Jeg hadde dratt da nyheten kom.
Da jeg kom frem, var han gravlagt.
Det var sommer.
Lik må gravlegges kjapt, spesielt pestlik.
Dette er siden.
August 1596.
Hamnet...
Shakespeare.
Der er han.
Brakte ham en pennekniv.
En spesiell en, sammenleggbar. Initialene hans gravert på håndtaket.
Han ville ha elsket den kniven. Jeg har den alltid med meg.
- Er det greit om...? - Ja visst.
Når jeg...
Når jeg beskjærer en ny fjærpenn, -
- forestiller jeg meg at det ikke er min, men hans hånd, som en voksen mann, -
-og han beskjærer...
Han beskjærer fjærpennen med kniven han fikk av sin far.
Og når jeg...
Når jeg dypper den i blekket, er det...
Det er hans hånd jeg ser, og hans ord jeg skriver, -
-og så forestiller jeg meg...
at det ikke er jeg som tenker på ham...
fordi jeg er død og Hamnet lever...
og det er ham som tenker på meg.
Folk spør meg ofte hvordan jeg har klart-
-å skrive så mye, alene ved skrivepulten, -
- skuespill etter skuespill, men svaret er ganske enkelt.
Jeg hadde min sønn som selskap.
Gutten min.
- Du tilkalte meg, far? - Ja, Judith. Takk for at du kom.
Ditt nye hjem er bekvemt, håper jeg?
Det er mye som må gjøres, men min mann jobber hardt.
Til tross for all skammen, er han... Han er en god mann.
Jeg besøkte Hamnets grav i dag-
-og leste navnet hans i kirkeboken.
- Det er fint. - Anne...
Jeg er kjent med pesten.
Den slo ofte til i London, alle teatrene ble stengt så jeg...
Jeg er kjent med pesten, og...
Og i dag tenkte jeg at svartedauden er en ljå.
Den er ikke en dolk.
Hvordan det?
Den tok aldri livet-
-av bare én person.
Hvordan døde Hamnet?
Dødsfallet står i kirkeboken, men årsaken er ikke nedskrevet.
Pesten, ektemann.
Sognepresten erklærte det.
Fordi det var det du fortalte ham og graverne, -
- som kom til løvskogen og så at han allerede lå i liksvøpet sitt.
Men når jeg ser på gravene rundt Hamnets og i kirkeboken, -
- ser jeg at ingen ljå meiet ned denne byen sommeren 1596.
Det var faktisk bare fem barn som døde, -
-og tre av dem var nyfødte.
Ikke som de andre pestårene når dusinvis ble drept hver gang.
Så Judith, Anne...
si meg...
Hvordan døde min sønn?
Han døde av pesten.
Skriket mitt vekket mor den natten.
Hamnets seng var tom.
Mor gjennomsøkte huset.
Og så kom hun på dammen i løvskogen.
Det var favorittstedet hans selv om han ikke kunne svømme-
-og skydde vannet.
Rundt ham...
...revet i biter, -
-var de siste versene av diktene-
- som jeg hadde diktet og han hadde skrevet.
Vi forberedte dem til din hjemkomst.
Mor ba meg hente tråd og tepper-
- så ingen skulle få vite hvordan han døde.
Det er Judiths historie. Den har vært hennes byrde.
Men jeg sier at han døde av pesten.
Sognepresten erklærte det ved graven.
Og Gud godtok det.
Millioner av folk døde av det, og Hamnet kom til himmelen med dem.
Jesus ville aldri ha nektet ham en plass til tross for det Judith hevder at vi så.
Selvsagt.
Selvsagt er han i himmelen.
Hamnet tok ikke sitt eget liv. Han kastet seg bare uti vannet.
På grunn av meg.
Jeg drepte ham.
- Det er ikke sant. - Jeg drepte min bror.
Han ønsket bare å tilfredsstille deg.
Du brydde deg bare om ham, og han brydde seg bare om deg.
Jeg var sjalu.
Jeg var sjalu...
fordi Hamnet fikk gå på skole...
og jeg måtte jobbe på kjøkkenet.
Jeg ville ha din anerkjennelse. Jeg ville ha din kjærlighet.
Så jeg fortalte ham at jeg skulle fortelle deg det.
At du skulle få vite hvem som diktet verset.
Jeg mente... Jeg mente det ikke.
Han døde av pesten.
Gud godtok det.
Det var bare en hvit løgn.
Han var bare en liten gutt.
Du fullførte den. Takk.
Min historie er over.
Jeg kan hvile nå.
Hamnet, vent.
Bli her litt til.
Vi er alle skapt av drømmer...
og livene våre er innrammet av en søvn.
Beklager.
Jeg tror...
at jeg kan ha blitt forkjølet.
Ben Jonson, så godt å se deg.
Du har hatt det interessant, Will. Begge døtrene involvert i skandaler.
Ikke verst.
Pensjonisttilværelsen har ikke vært så fredelig som vi hadde håpet.
Ingen får det de håper på, så vidt jeg har erfart, Will.
- Men de får ofte som fortjent. - Og jeg fikk som fortjent?
Vel, kanskje ikke alt, men noe av det.
Du mistet en sønn.
Ingen mann fortjener det, men mange menn opplever det.
- Jeg mistet en sønn og en datter. - Jeg vet det, min venn.
Men du har to døtre som elsker deg.
Og en kone å dele seng med. Jeg har ikke noe av det.
- Min Anne forakter meg. - Du fornærmer henne offentlig.
- Du kaller henne en kjeftesmelle så... - Sa ikke at hun ikke har en god grunn.
Du sa at Southampton sier at du har levd et ynkelig liv.
For et rasshøl.
Du erobret England, Will, -
-og vendte seirende hjem til familien.
- Hvordan er det ynkelig? - Kanskje den andre delen.
Den andre delen er den beste.
Du kom deg hjem, Will.
Hvor mange erobrere kan si det samme?
Hvilke poeter?
Hvem som helst kan dø alene og foraktet.
Marlowe ble myrdet. Ingen vet hvilken fiende stod bak det.
Greene døde lutfattig, fjernt fra de som kjente ham.
Samme med Kyd.
Ingen vet hvordan Tom Nashe døde, -
- men basert på dildodiktene hans var han nok ikke omringet av familien.
Neppe det.
Og meg? Jeg er ikke død ennå, -
- men det kan snart skje for jeg er i unåde med kongen, -
-og ingen vil støtte meg.
Men du... Du kom deg hjem, Will.
Beklager. Det går bra.
Du har hatt dine venner og din familie...
en varm peis og en full mage.
Og du har skrevet de beste skuespillene som noensinne kommer til å bli skrevet.
Din jævel.
Så ja, min gamle venn...
du fikk som fortjent.
Far?
Dette er en spesiell dag, -
- og mor og Sue har lagd en spesiell gave til deg.
Du store, hva er dette?
- Det er vigselsattesten vår, Will. - Hva?
For 34 år siden skrev jeg et kryss.
Og nå...
"Anne Shakespeare."
Du har en vakker skrift.
Sue lærer meg å skrive også.
Og innen du er blitt frisk, vil jeg ha skrevet deg et dikt.
Du vil trenge en pennekniv.
Denne er til deg.
Takk.
Og hva vil du gjøre i dag, far, på denne spesielle dagen?
Jeg vet om et sted der vill timian blomstrer...
og hagenøkleblom og vrifrukter vokser, -
- dekket av smektende vivendel, søte moskusroser og engletorner.
Der sover av og til Titania om natten, -
- lullet blant disse blomstene av dans og annen fryd...
Dere vet sikkert resten.
Slangen feller der sin skiftende ham-
-som er så bred at en fe kan tulles inn...
WILLIAM SHAKESPEARE DØDE DEN 23. APRIL 1616
I BYEN DER HAN BLE FØDT.
DET VAR BURSDAGEN HANS.
Frykt ikke lenger solens varme...
eller vinterens veldige stormer.
Du er ferdig med ditt jordiske arbeid...
og har dratt hjem-
-og sanket din lønn.
Gylne gutter og jenter må alle, -
-som løvetenner, bli til støv.
Frykt ikke lenger sinnet til store folk...
du kan ikke rammes av tyrannens straff.
Ikke tenk mer på å finne klær og mat.
Pinner er nå som eiketrær for deg.
Kongers makt, viten og medisin må...
alle bli til støv på dette viset.
Frykt ikke lenger lynet...
eller tordenen som alle er redd for.
Frykt ikke baktale eller tankeløs kritikk.
Du er ferdig med fryd og sukk.
Alle unge elskere, alle elskere må-
-overlate seg selv til deg og bli til støv.
ANNE DØDE NI ÅR SENERE.
WILL HADDE GITT HENNE HANS NEST BESTE SENG.
JUDITH QUINEY FIKK TRE GUTTER.
ALLE TRE DØDE I UNG ALDER.
ELIZABETH HALL, SUSANNAS ENEBARN GIFTET SEG TO GANGER.
HUN DØDE 61 ÅR GAMMEL, DEN SISTE I SHAKESPEARES ÆTT.
Undertekst oversatt av: Kenneth Aasbø