London 29 juni 1613.
En föreställning av Shakespeares "Henrik VIII"-
-visades på Globe Theatre.
Den annonserades under sin alternativa titel:
Under akt I, scen 4-
- feltände en kanon och startade en brand.
Globe Theatre brann ner till grunden.
William Shakespeare skrev aldrig någon mer pjäs.
Jag tar din häst, sir.
Hämta öl åt mig, tack.
Vi hörde att en teater brann ner, sir.
Vilken var det?
Min.
Du är Shakespeare, poeten.
- Du skriver berättelser. - Det brukade jag.
Jag hade en berättelse, men den blev aldrig klar.
Kan du skriva klart den åt mig?
Jag är klar med berättelser. Jag kan inte avsluta din.
Jo, det kan du.
God natt, make.
20 år, Will.
Vi har sett mindre och mindre av dig.
Du är en gäst för oss.
Och gästen får den bästa sängen.
Sov gott.
Jag trodde att han skulle avsluta sitt liv i London.
Det kvittar var han lever och dör. Det viktiga är vem som ärver honom.
Det gör jag. Och vår dotter, Elizabeth efter mig.
Inte om din syster ger honom ett barnbarn.
Eller vi gör det.
Jag tänkte att jag kan skapa en trädgård.
Vi har en trädgård.
Jo, men ingen köks- eller blomsterträdgård.
En särskild trädgård för Hamnet.
Hamnet är i paradiset. Han behöver ingen trädgård.
Det kanske jag gör.
Viss skillnad mot att skriva pjäser i London.
På somliga sätt, Maria. Ganska likt på andra sätt.
Likt? Jag förstår inte hur.
Jo...
Idag mäter vi upp vår scen.
En trädgård är ingen pjäs.
Jo, men pjäs, trädgård, limpa-
-som de du bakar på morgonen-
- samtliga börjar med en idé, från ett tvång av-
-att skapa något av skönhet eller behov.
Bröd börjar med jäst och mjöl.
Precis. Ingredienser. Du förstår.
Buskar, björnbär, jäst, mjöl, verser, skådespelare-
- och samtliga behöver en dröm som inte ska förnekas-
- och som måste utstå alla sorters motgångar-
- för vädret kommer att vända, insekterna invadera-
- ugnen att svalna, jästen att surna och i mitt fall, kommer medarbetare-
som den geniale token Dick Burbage, att lägga sig i.
Och de kommer att kräva en större pjäs för mindre budget-
- och kortare pjäs med längre roll åt honom-
- och alla dessa prövningar måste övervinnas-
-utan att man förlorar drömmen själv.
Och hur känns det när allt det lyckas?
Hur luktar nybakat bröd?
Vad i hela världen gör du här?
Det här får du absolut inte kissa på.
Det här får du inte kissa på och inte det här heller.
Make!
Tack.
Det är tufft att gräva upp rötter.
Sannerligen.
En gång flyttade jag en hel skog över scenen till Dunsinane.
Det är en annan sak i verkligheten.
Han var så lovande, Anne.
Du kände honom knappt.
Jag kände honom genom hans dikter.
- Du kallar dem "dikter". - Ja, dikter.
Barnsligt klotter kanske, men briljans och upptåg på varje rad.
Han skriver inte mer.
Nej.
Och inte jag heller.
Du sörjer inte Hamnet utan dig själv.
Jag sörjer min son.
Nu.
Du sörjer honom nu.
Just då skrev du "Muntra fruarna i Windsor".
Ja, det gjorde jag.
Det är något man måste vänja sig vid.
Hon måste åter lära sig vara fru.
Min make tror att du har återvänt för att dö.
Verkligen?
Jag har nyss köpt ett pensionat.
Jag kan inte dö på 10 år, annars blir jag ruinerad.
Varför har du återvänt då?
Inga historier att skriva?
Så länge har jag levt i fantasivärldar, Susanna-
- att jag har tappat greppet om vad som är verkligt.
Vad som är sant.
Judith säger att inget är sant.
Judith är 28 och en nucka.
Det är sant.
När far dör blir jag utblottad.
Nej då. En tredjedel av hans förmögenhet tillfaller mig.
Medan du lever.
Du är ju äldre än han är.
- Susanna vill inte se dig sakna något. - Susanna lyder sin make.
Jag får inget. Som jag förtjänar.
Judith.
Om du inte kan förlåta dig själv...
hur tror du att Gud ska förlåta dig?
Det gör jag inte.
Jag sprang till denna skogsdamm-
-dagen jag sparkades ut från skolan.
Jag vet, far.
En rådmans son har gratis utbildning, men en tjuvs son...
Jag trodde att min värld hade gått under.
Men jag älskade den här platsen.
Och ni barn gjorde det med.
Ja. Vi kom hit varje dag.
- Fast Hamnet badade aldrig. - Nej.
Han var inte modig som Judith.
Eller ens som jag.
Men hans sinne var djärvt.
Jag minns att han tog med mig hit för att visa vad han hade skrivit.
Jag sa åt honom...
att jag var kungarikes stoltaste far.
Det är jag ännu.
Här, raring.
- Er far tänker på sitt arv. - Du tänker på hans arv.
Och därför måste du göra det med.
Jag är din make och mina angelägenheter är dina med.
Det är gott.
- Ät lite till. - Tack.
Make! Det är söndag!
Söndag?
Det här är inte London. Missar du kyrkan här bötfälls du.
God morgon. Trevligt att se er.
Shakespeare.
Ännu en söndag och ni har ännu kvar er familjs kyrkbänk.
Må ni aldrig tvingas lämna den, som er far.
Jag är inte min far, sir Thomas.
Det är ett nöje att se er gräva, sir.
Era pjäser ska inte längre avleda folket från vår Herre.
Avleder lärkans sång dig från din Gud, John?
Självklart inte.
Det är bevis på Gud.
För somliga...
var jag kanske lärkan.
Jag kom för en tjänst, svärfar, men inte ska jag distrahera från arbetet.
Kommer du när du är klar med trädgården?
- Jag ska komma, John. - Tack.
Mår Susanna bra?
- Hon mår bra, sir. Tack. - Och Elizabeth?
- Även hon, sir. Tack. - Bra. Skönt att höra.
Ja.
Tack, John.
God dag, mrs Hall.
Hälsa din syster att jag har ett fint rhenvin och att hon kan få en flaska-
-för blott ett leende.
Det ska jag, Tom.
- God morgon, Lena. - God morgon, mrs Hall.
Paket åt dig. Frank.
Förlåt mig.
Kvicksilver, mrs Hall?
Min make är läkare.
Hon sa att paketet var åt dig.
God morgon, Kate.
- God dag, mr Smith. - Mrs Hall.
Jag behöver tyg.
En tunn väv, för att sy en sommarklänning. Svart.
Svart? Till sommaren?
Kanske den här blå?
Min make tillåter inte tjusigheter.
Om din make fick som han ville vore min butik trist.
Alla sörjandes, men ingen död.
Vår Frälsare bar en enkel väv och han var gudomlig.
Det är även du, Susanna, i alla sorters tyg.
Mr Smith...
Jag är gift.
Olyckligt.
Det är inte...
Jag borde berätta för min make.
Tänker du?
Han vet.
Susanna.
Grannhunden har intresserat sig för trädgårdsarbetet.
John Hall bad om hjälp att avsätta prästen.
Jag trodde han kände mig.
- Han tror att du gillar honom. - Jag spelar bra.
Jag försöker gilla honom, för Susannas skull, men John är...
En skenhelig skit?
Puritan.
Det är väl lustigt?
En puritan som vill stänga alla teatrarna-
- får ärva hela William Shakespeares gods?
Är inte det lustigt?
Jag tycker det.
Du ska veta, Judith-
- att jag inte avser att lämna mitt gods till John Hall.
Nej, du lämnar det åt helgonet Susanna och enligt lag är hennes egendom hans.
Liksom hennes kropp. Som om han någonsin rör den.
Du har blivit bitter, Judith.
En gång hade du sådan livsglädje. .
Hade jag, far? När då?
Innan Hamnet dog? Var det så? Innan Hamnet dog och jag överlevde?
- Judith. - Det är vad han menar.
Varenda gång han läser en av dikterna, som inte ens är så bra-
- tänker han: "Varför överlevde hon och inte han?
Guldgossen är borta och vet ni vad?
Nu har jag bara en flicka kvar.
En värdelös flicka.
En gång var hon vacker.
En enkel själ med livsglädje.
Men nu är hon bara en argbigga som fortfarande driver omkring.
Varför dog fel tvilling?"
Tack för middagen, Anne.
Jag sa inget ovänligt. Jag gav henne inget skäl.
Du ägnade så mycket tid åt att ge andra repliker-
-att du bara tänker på vad som sägs.
Sir Thomas...
Puritanerna protesterar mot de gamla sätten.
Jag vet, somliga av er föraktar detta.
Men jag uppmanar er att minnas korinthierna.
Dessa goda kristna lever efter en ärlig tro.
De är goda medborgare.
- Anständiga, fromma... - Är de, mr Woolmer?
Är de? Eller är de otuktiga?
Jag har sett Susanna Hall smyga från sin makes hus-
-till Rafe Smiths kammare.
- Detta förtal ska besvaras! - Detta förtal ska bevisas!
Du ska inte längre förklara hur vi ska nå frälsning, dr Hall.
Inte när era puritanska fruar bedriver värre otukt än horor!
Mina advokater har instruerats. Vi ska åtala för förtal.
- Offentlig rättegång? - Det är offentligt förtal.
John Lane är farlig.
Han skulle inte attackera utan någon form av bevis.
- Bevis? - Hur kan du ens fråga?
För att din make är rädd att han kan det.
Jag är rädd att han har skapat en övertygande lögn.
Vilken katastrof.
Och att det skulle drabba en så oklanderlig familj som vår.
Familjen Shakespeare ska inte ruineras igen.
För fram den anklagade.
John Lane är inte här, Herr Domare.
- Inte här? - Han är försvunnen.
Susanna Shakespeare har orättmätigen utnyttjats.
I sin frånvaro döms John Lane för förtal och är härmed bannlyst!
Varför?
Varför förtalade denna man vår Susanna?
Troligen för att såra hennes make.
John Hall är puritan-
- och ämnar omvända både kyrkan och staden.
John Lane, å andra sidan, gillar tårta och öl.
Varför närvarande han då inte vid rättegången?
Jag-
-diskuterade ärendet med honom.
Diskuterade vad då?
Jag frågade om han någonsin hade sett "Titus Andronicus".
Vad vet jag om pjäser?
Ge dig av.
Jag återser dig och din hordotter i rätten.
Jag ska berätta att den handlar, bland annat-
-om en morisk skurk vid namn Aaron-
- och afrikanen som spelade honom var storartad och skräckinjagande.
Dräpt en man eller annars vållat död.
Kränkt en jungfru eller anlagt plan för detta.
Anklagat en oskyldig eller svurit mened.
Orsaka dödligt fiendskap mellan vänner.
Knäckt ryggen på boskap som tillhör fattiga.
Sätt lada och höbal i brand om natten-
- och fått ägarna att släcka dem med sina tårar.
Ofta har jag grävt upp döda män ur graven.
Och rest dem vid deras vänners dörrar.
Jag har tusen gräsligheter gjort.
Så lätt och ledigt som att smälla en fluga.
Och inget grämer mig så djupt minsann-
-som att jag inte kan göra tiotusen till!
Jag har sett den mannen-
- slita hjärtat ur dåren som har gjort honom orätt.
Men han kunde vara öm med, denna storartade man.
Och en dag tämjdes hans vilda hjärta-
-och han älskade min dotter.
Susanna?
Ja, men deras kärlek var förstås omöjlig.
Men han svor att om hon någonsin behövde honom-
- skulle hans svärd, hans klor och tänder vara hennes-
- för att försvara henne eller för att döda för henne.
Borde jag informera honom om Susannas nuvarande trångmål?
Will, jag såg "Titus".
Aaron spelades av den raraste karl man kan tänka sig.
En underbar man. Men det vet inte John Lane-
- och jag lät aldrig sanningen hindra en god historia.
Tror du att det ligger någon sanning i...
I vad Lane säger om Susanna?
Jo...
Det finns kyla mellan dem.
Det har vi sett.
De har inte fått barn på fem år.
Hon känner denne Rafe Smith.
Och hon beställde kvicksilver från London, ett botemedel mot syfilis.
Jag hade vetat om Susanna hade syfilis.
Han då? En man med syfilis pissar jämt.
Han verkar göra det.
Är det därför hon inte längre föder barn?
Sökte hon...
tröst hos någon annan?
Susanna är gudfruktig.
Hon skulle inte bedra sin make.
Hon kanske inte bedrar honom.
- Judith? - Han kanske sa åt henne.
Det är väl en tanke?
Och skulle du bry dig om det var sant, ifall det gav dig en dotterson?
Jag bryr mig om att Susanna inte förtalas. Det ska du veta är sant.
Inget är någonsin sant.
Jag skrev en ny dikt åt dig idag. Vill du höra?
Hamnet?
Will?
Anne?
Han var här.
Han kommer alltid att vara här.
I London har pjäserna precis avslutats.
- Tavernorna är fulla... - Om du saknar London...
- kan du väl åka tillbaka? - Önskar du det?
Det spelar ingen roll, men du önskar inte vara med oss.
- Vad menar du, Judith? - Du är här för att sörja Hamnet.
Att sörja din förlorade son och gräva en trädgård åt honom.
Nej, vi sörjde honom, far.
Vi sörjde när han dog och vi sörjde därefter-
- men nu verkar det som att vi måste börja om-
- som om hans grav var nygrävd, för du har plötsligt tagit dig tid att sörja med.
Kan du hålla din tunga?
Om du inte respekterar mig, respektera åtminstone dig själv.
Hedra åtminstone hans minne om du har sörjt färdigt.
- Skulle jag inte göra det? - Lev då upp till det.
Du må inte ha hans talang, men försök motsvara hans godhet-
-för du ödslar bort ditt liv!
Jag vet vad du anser att en kvinnas syfte är.
Jag vet vad du förväntar dig av mig.
Mr Shakespeare?
- Jag vill inte besvära dig. - Bra. Utmärkta nyheter. Adjö.
Jag ville bara fråga...
Det bästa sättet att bli författare är att skriva.
- Får jag...? - Jag har ingen favoritpjäs.
Jag beundrar alla pjäsförfattare-
- och ja, jag tycker att kvinnor ska få uppträda-
- så som de gör på kontinenten. Om du ursäktar mig.
Jag ville fråga hur du visste.
- Visste vad? - Allt.
Jag vet inte ens hur man håller sniglarna borta.
Det finns inte ett hörn av denna värld som du inte har utforskat-
- ingen del av själens geografi du inte navigerar.
Hur?
Hur vet du?
Vad jag vet...
Om jag vet, och det säger jag inte att jag gör...
har jag föreställt mig.
Men du slutade skolan när du var 14. Du har aldrig rest.
- Föreställt dig från vad? - Mig själv.
Dig själv?
Ja!
Allt jag nånsin har gjort och sett-
- varenda bok jag läst, vartenda samtal jag haft-
-inklusive detta.
Om du vill bli författare-
- och tala till andra och för andra måste du först tala för dig själv.
Sök inom dig.
Överväg din egen själs innehåll...
din mänsklighet.
Och om du är ärlig med dig själv-
- kommer vad du än skriver att vara sant.
Om du inte kan rädda mina stockrosor-
-ber jag dig att låta mig sörja.
Varför då?
Varför slutade du skriva?
Adjö.
God morgon, Tom Quiney. Ett fat öl-
- och tre krus Malmsey-vin till New Place, tack.
Din vanliga order och mitt vanliga svar.
Gift dig med mig, Judith. Jag kan få dig att le igen.
Och vartenda ungmö i landet, så som du jagar dem.
- Men friar bara till en. - Tröttnar du aldrig?
Jag minns en flicka-
-stadens sötaste och gladaste.
Jag minns hennes skratt och jag minns pusspjätt.
Och jag vill träffa den kvinna som flickan skulle ha blivit.
För det är inte du.
Min herre!
Min herre. Till er, sir, från greven av Southampton.
Anne? Anne.
Greven av Southampton reser norrut-
- och skriver för att säga att eftersom han passerar förbi-
-vill han träffa mig.
Hörde du, Anne? Greven av Southampton.
Jag hörde.
Jag minns första dagen jag hörde om din vän, greven av Southampton.
Samma dag som en diktbok gavs ut.
Sonetter, sa de.
Du tänkte väl att det gick an eftersom jag inte kunde läsa.
Men många kan läsa, även i vår lilla stad.
Inklusive en av dina döttrar.
Sonetterna gavs ut olagligt utan min vetskap eller samtycke.
Men du skrev dem. Och folk läste dem.
Och efteråt frågade de mig: "Vem är de?
Vem är denna mörka dam han är så förälskad i?"
- Det var bara dikter. - "Den stilige mannen"?
- Bara dikter. - Svara inte.
Jag vill inte veta. Det ville jag inte då och inte nu heller.
Men jag vet vem somliga sa att han var.
Och nu verkar han komma på besök.
Alla dessa år, Will-
-oroandes för ditt rykte.
Har du nånsin tänkt på mitt?
Jag har hört om din ryktbara besökare och att han närmar sig staden.
Du ska förstås presentera mig.
Jag ska föreslå att han vilar upp sig på Charlecote.
Jag ska förstås be dig att göra oss sällskap. Bara du.
Vi borde inte trötta ut Hans Nåd.
Ni kan gå in.
Vi ska ta emot Hans Nåd.
Välkommen till Stratford-upon-Avon, Ers Nåd.
Och ni är?
Sir Thomas Lucy av Charlecote Manor, Ers Nåd-
-och distriktets parlamentsledamot.
Får jag lov att presentera min fru?
- Har vi ärenden att ta itu med? - Jag...
Har ni en anhållan ni vill framföra?
Nej, nej. Jag ville bjuda in er...
Avlägsna er då, sir Thomas. Jag önskar inte ert sällskap.
Jag ska besöka kungarikes främste man.
Efter Hans Majestät förstås.
Så oförskämd. Föraktlig liten parlamentsledamot.
De säljer ridderskap till vem som helst.
Han har avfärdat mig så många gånger.
Varför låter du honom göra det?
Vad är han? Sonen av en son.
Inget mer.
Hans högmod härstammar endast från bedriften-
- av att ha spottats ut ur en annan nollas pitt.
- Jag är densamma. - Nej.
Jag är sonen av en son.
Henry Wriothesley, Henry Wriothesleys son.
Om jag inte vore Henry Wriothesleys son-
- skulle din Thomas Lucy, Thomas Lucys son-
-inte bevärdiga mig med ett flin.
- Du å andra sidan... - Är en tjuvs son.
Apollos son, Will.
Diktens och sanningens gud.
Det bästa-
-mest fulländade-
- och vackraste sinne som någonsin har existerat.
Så...
varför är du så liten, Will?
- Liten? - Varför är du en sådan liten man?
Ers Nåd, jag...
Du kan förtrolla massorna med din penna-
- och ändå krälar du inför sir Thomas Lucy.
- Krälar? - Din talang är större...
än alla andra poeter sammantagna och ändå lever du det minsta av liv.
Jag känner inte att jag har levt ett litet liv, Ers Nåd.
Se så, Will. Jämfört med Kyd?
Eller Marlowe?
Vilken man det var.
Vilket liv. Spion, äventyrare, knullade för England.
Pojkar, flickor. Pojkar och flickor.
Han visste hur man levde.
Han är förstås död, så man vinner inte i allt.
Ja, de är alla döda, Will. Marlowe, Greene.
- Som kallade mig "nykomling". - Vilket trams. Det gnager dig ännu.
Kyd, Nashe...
Spenser.
Samtliga döda.
Sprit och passion, sex och våld, tog livet av dem alla.
Livet hade ihjäl dem.
Men du...
Du överlevde.
Ja, jag överlevde.
- I ditt fina hus. - Flera hus.
Och din vapensköld, vad kostade det dig?
- 20 pund. - 20 pund.
Mannen som skrev "Hamlet" och "Henrik V" and "Macbeth"-
- "Romeo och Julia" betalade 20 pund för att kallas "gentleman".
Varför bryr du dig, Will?
Min far bötfälldes för att han inte gick i kyrkan.
Kan du gissa varför han inte gick?
För protestantisk präst?
Jag har hört att ni Shakespeare har en släng papism över er.
Inget så andligt. Han kunde inte gå-
- eftersom han var skyldig halva församlingen pengar.
Jag hade nog gillat din far.
Ja, folk gjorde det.
Jag gjorde det.
Du måste skriva igen, Will.
London behöver dig.
Jag behöver dig.
Vi har bara Jonson nu.
Som hånar mig för att jag inte talar grekiska-
-och inte vet om Böhmen har en kust.
Varför bryr du dig om honom? Du skrev "Kung Lear".
Därför att det har betydelse. I England åtminstone.
Jag har förtjänat vad jag har-
-och därför är jag suspekt.
Jag kommer kanske alltid att vara suspekt.
Men jag har mina pengar och mina hus-
-och min vapensköld.
Och du har dina verser.
Herrekristus, du har din poesi.
Sådan poesi.
Så vacker...
Vacker poesi.
Och delar av det...
Delar av det skrevs för mig.
Ja.
Ja, Ers Nåd.
Åt er.
Jag har blivit gammal.
Som du sa att jag skulle i dina sonetter, din jäkel.
Men skönheten jag inspirerade i dig kommer alltid att vara ung.
Och om tusen år, när folk läser de raderna, kommer jag...
Att vara ung.
Och ännu vid liv.
I hjärtat av älskare som ännu inte har fötts.
De var endast ämnade för er, Ers Nåd.
Ingen annan levande själ eller någon som ska leva.
Bara er.
Det var förstås bara smicker.
Smicker som jag har förtjänat.
Ja.
Bara smicker.
Fast...
jag talade från djupet av mitt hjärta.
Jag var yngre då.
Yngre och vackrare.
Vacker, Ers Nåd, som du alltid kommer att vara.
När jag, av Gud och människor förskjuten
Min lott begråter i ensamhet
Men i himlen för min smärtas skri är sluten
Och sämre än mig själv jag icke vet
Då önskar jag mig stundom bland de rike
Som hopp och skönhet, gods och vänner fått
Vill bli i konst och frihet andras like
Minst nöjd med det, som gör mest glad min lott
Men just i självföraktets tankar bunden
Minns jag dig
Och all min sorg förgår
Som lärkan, jublande i morgonstunden
Ur jordens mull, min sång i skyn jag slår
Uppå det minnets våg så stolt jag gungar
Att jag föraktar alla jordens kungar
Jo, som jag sa...
- bara smicker. - Inte smicker, sanning.
- Och jag vågade alltid hoppas. - Hoppas?
- Will? - Att det kanske på något...
litet sätt var besvarat.
- Besvarat? - Att kanske, även du...
- Ni misstar er, Will. - Jag...
Som poet saknar du motstycke och jag, som alla med hjärna eller hjärta-
-är din ödmjuke tjänare.
Men som man, Will, är det inte din plats att älska mig.
Och även om du hänger en 20-pundsskylt över dörren-
-förändrar det inget.
Jag måste bege mig.
Farväl.
Det var poeten jag kom för att besöka och det är poeten jag tar avsked av.
När jag, av Gud och människor förskjuten
Min lott begråter i ensamhet
Men i himlen för min smärtas skri är sluten
Och sämre än mig själv jag icke vet
Då önskar jag mig stundom bland de rike
Som hopp och skönhet, gods och vänner fått
Vill bli i konst och frihet andras like
Minst nöjd med det, som gör mest glad min lott
Men just i självföraktets tankar bunden
Minns jag dig
Och all min sorg förgår
Som lärkan, jublande i morgonstunden
Ur jordens mull, min sång i skyn jag slår
Uppå det minnets våg så stolt jag gungar
Att jag föraktar alla jordens kungar.
William Shakespeare.
Jag noterade att din vän, greven, inte reste med sin fru.
Han kanske inte trivs med kvinnligt sällskap.
Hans Nåd och grevinnan Elizabeth är säkert lyckliga i sitt äktenskap.
Liksom jag önskade att du vore, Judith.
Varför är du ännu ogift? Jag tycker att du är vacker.
- Inte jag. - Se dig i spegeln då.
Jag har ingen. Jag gillade inte den jag såg.
Gode Gud, dotter, vilken dyster tanke, eftersom du bara har dig själv.
- Där har vi det. - Och barn då?
- Alla kvinnor vill ha barn. - Sägs det.
Vill du inte ha barn?
Ska jag ersätta Hamnet åt dig, far?
Jag menade bara... För din egen skull.
En make, barn, som sällskap, trivsel.
Hon kanske inser att äktenskapet inte garanterar det.
Är det så, Judith?
Såg du din mors misär och tänkte: "Jag är hellre ungmö-
- än bunden till en man som försummar mig."
- Jag sa inget om misär. - Nej, Anne...
men trots att jag lägger ord i mun på andra-
- kan även jag ibland förstå det osagda och jag tolererar inte mer.
Jag har arbetat oupphörligen för denna familj.
- För dig själv. - Ja, som familjens överhuvud!
Och jag har gett er ett fint hus och betjänter-
- alltid skickat pengar. Är inte det trivsel?
Du har två vackra döttrar, en genial son och en make-
-som alltid hade dig i tankarna.
Är inte det sällskap i överflöd?
Jag har lyft denna familj!
Mitt geni har gett oss berömmelse och rikedomar.
Ja, mitt geni. Ska jag ignorera det med?
Ignorera en gåva från Gud och stanna här i Stratford-
- och bli en jävla handskmakare så att du kan känna dig lite mer uppskattad?
Hamnet dog och jag var inte här! Jag vet det!
Pesten tog Hamnet.
Men pesten har tagit miljoner och den hade tagit honom-
- vare sig jag var i Stratford eller London eller på resande fot!
Vi förlorade vår pojke! Jag vet det!
Och jag var inte här!
Hur många gånger ska jag säga det? Jag var inte här!
Vi förlorade vår geniale pojke och jag var inte...
Hamnet var inte genial!
- Vad är det...? - Judith, låt bli.
- Vad menar du? - Han var vacker...
men inte genial.
Judith, låt bli, sa jag.
- Jag skrev dem. - Skrev vad då?
Dikterna.
Verserna du håller så kära-
-med briljans och upptåg på varje rad
Jag hittade på dem.
Hamnet skrev bara ner dem.
Hon hjälpte honom bara lite.
Nej, jag hittade på dem. Alla.
- Nej. - Hamnet var snäll och rar...
- men han var inte bra! - Nej. Han var helt genial!
Nej, Will.
Han var en vanlig pojke.
- Vad? - Hade du tittat närmre hade du sett...
Om jag såg min egen son?
- Ja, du såg... - Jag såg min son!
Du såg vad du ville se. Dig själv.
Vad då mig själv?
Du såg en pojke med ett sinne som var lika djärvt som ditt.
Fast glatt, med en far som uppskattade hans geni.
Han var inget geni, men smart nog att veta att han aldrig-
- kunde uppfylla dina förväntningar. Han fruktade dina besök.
Vi planerade det inte i början.
Judith hittade alltid på sagor och rim.
Hamnet hörde en och...
Han skrev ner det för att öva på att skriva.
Du hittade det och prisade honom.
Är de värdelösa nu?
De är inte hans.
Ska du inte läsa dem mer?
Du sitter i solen och skrattar åt kvickheterna.
De är inte hans.
Nej.
De är mina.
Så jag ska göra som jag vill med dem.
Nej! Nej! Nej!
Nej, du får dem inte.
Judith försökte lära sig att skriva-
-efter Hamnets död.
Men hon hade aldrig tålamod.
Inte som Susanna.
Jag hade gärna kunnat skriva-
- några av alfabetets bokstäver, som gift med dig.
Minns du vår bröllopsdag?
Jag, äldre, gravid...
och du en märklig, klipsk 18-åring.
Jag vet vad folk tänkte.
Jag kunde inte ens skriva under.
Lämnade bara ett korkat märke.
Jag kände mig dåraktig.
Sen åkte du till London, blev en stor författare-
- med en fru hemma som inte kunde läsa ett ord.
Jag undrade ofta om det besvärade dig.
Men varför skulle det?
Du var så sällan här.
Förlåt mig.
Du förlorade din son. Vem som helst hade sörjt.
En dotter är inget.
Deras öde är blott att bli en annan mans ägodel.
Vi tynar bort.
Nej, Judith.
Du får inte tyna. Kan du inte skriva mer?
- Far, jag kan inte skriva. - Jag kan lära dig.
Jag har inga verser kvar i mig.
- Varför? - För att fel tvilling dog.
Nej, det var pesten. Pesten dömer inte.
Den är bara en pest.
Jag önskar att en pest hade tagit mig.
Judith, varför hatar du dig själv?
Jag har stulit Hamnet från dig två gånger:
Först genom att överleva honom-
- och nu genom att beröva dig på drömmen om honom.
Du har gett mig en ny dröm.
Min vackra dotter, poeten.
En kvinna kan inte vara poet.
En kvinna är satt på jorden av en anledning.
Jag vet vad min plikt är.
Jag ska gottgöra för att jag stal Hamnet.
Jag lovar att gottgöra det.
Jag är lättad att Hamnet inte skrev dikterna.
- Lättad? - Jag känner honom bättre nu.
Och kärlek, inte ambition, ska blomma i trädgården.
Något måste göra det. Det är inte mycket annat här.
Nej, jag är ingen vidare trädgårdsmästare.
Jag har lättare för att skapa med ord.
Det har du rätt i.
Ska jag hjälpa dig?
Och här. Längre, tror jag.
- Här? - Ja.
Den där.
Gör hålet stort. Genialt. Då kanske vi kan lägga...
God natt, Anne.
Kom med mig, Will.
För trivsel.
I vår näst bästa säng.
Jag ska dricka ett glas rhenvin med dig, Tom Quiney.
Du vet att jag inte är en god man. Jag har haft kvinnor.
Många kvinnor.
Jag har inte sett nog av livet.
Du har sett för mycket.
Men tillsammans kanske vi kan börja om.
Hon beställde inte vin. Hon drack med Quiney.
Hon var därinne i en halvtimme eller mer.
Om Judith söker lite lycka gör det mig glad.
Hon blir inte lycklig av att synda.
Inte?
Då får vi hoppas att det gör hennes olycka lite mera dräglig.
Det var syndigt sagt. Tänk på Bibeln.
Jag minns en flicka som log ofta.
Ett förlorat rykte kan inte återvinnas.
- Mitt återvanns! - Ditt var inte förlorat!
Det kränktes av en suput och misstänkt papist.
Judith måste dumpa denna Quiney. Han är depraverad.
Om endast de utan synd fick gifta sig-
-skulle det hållas ytterst få bröllop.
Jag kan inte träffa dig mer, Margaret. Jag är ledsen.
- På grund av Judith Shakespeare. - Jag gav dig aldrig något löfte, Margaret.
- Om vi syndade, syndade vi ihop. - Hon är gravid.
- Vet ni att det är mitt? - Hur vågar du?
Margaret har många vänner på krogen.
- Säg det igen. - Jag är säker. Jag tror...
Jag tror att det är ditt, Tom.
Det tror jag ärligen.
Francis Collins, kom in. Önskas det vin?
- Gärna. - Maria, vin, tack.
Jag är lättad att se dig uppsluppen.
Så är inte alltid fallet när advokaten kallas in.
- Judith ska gifta sig. - Nähä? Gratulerar.
Det var ett brott att hon förblev ogift.
Inte längre.
Därför vill jag ändra mitt testamente-
- till att inkludera min svärson, Tom Quiney.
Är det Quiney?
- Vin och tobak. Gott arbete. - Ypperligt.
Därför måste vi även planera för deras manliga avkomma, mina...
dottersöner.
Många av dem.
Jag vill även...
Lämna något åt Anne.
Anne? Om hon överlever dig får hon en tredjedel.
Det är tveklöst. Hon är äldre och 10 gånger tuffare.
Jag menar inte pengar. Hon kommer att vara förmögen.
Nej, jag tänkte mig...
En möbel.
Möbel?
Men Anne kommer att bo här och ha tillgång till allt.
En specifik möbel som-
- när den inte längre är vår, måste vara hennes-
- och när hon använder den hoppas jag att hon ska...
le och tänka på mig.
Så...
Så en svärson äger en vinbutik och den andre vill stänga den.
Välkommen till familjen. Jag vet att vi ibland...
Vi Shakespeare har varit våra egna fiender-
-och ibland har vi haft...
de värsta av fiender.
Om John Lane nånsin visar nunan här igen förlorar han näsan!
Jo, vi har haft med-och motgångar, men...
Jag smickrar mig själv med att...
Att jag har gett min hemstad viss berömmelse.
Och trots att jag inte längre...
Trots att jag inte längre har en son...
och visa mig en familj som inte har förlorat minst ett barn-
-så har jag två vackra döttrar.
Så en dag kanske jag får en dotterson.
Och i det syftet ser jag förstås till dig, Tom, och även du, John-
-så ta itu med det ärendet.
Tack så mycket.
Familjen är allt...
och idag...
kunde jag inte vara mer stolt över min.
Jag träffade Margaret Wheeler i kyrkan idag, Tom.
Jag vet, Judith.
Jag kan inte göra det ogjort.
Jag har bekänt allt.
Jag kan bara lova dig att de ska bli omhändertagna.
Vi ska hitta honom. Var är han?
- Är han där borta? - Är allt som det ska?
- Anne, är allt som det ska? - Ja, visst.
Vad är då...?
Du förstår...
Far, vi kommer med nyheter.
- Och det är... - Ja?
Att jag är gravid.
Min kära!
Javisst!
Mr Quiney!
Det gjorde du bra.
Min älskling.
Syster, jag är så glad för din skull.
Detta är så underbart.
Men var är John? Han borde vara här.
- Han kallades ut till en förlossning. - Quiney!
Margaret Wheeler har dött i barnsäng-
-tillsammans med sitt barn.
Barnet har inget namn.
Det kommer inte in i himlen utan ett.
Jaså, mr Shakespeare.
Vad olyckligt.
Din dotters bröllop påskyndades visst av en anledning.
Som ditt eget?
Äpplet faller inte långt från trädet.
Ni Shakespeare är sannerligen skandalösa.
Var det för att din fru var obildad som hon inte kunde lära dina döttrar moral?
Nåväl. Jag måste bege mig.
Kan inte lata mig hela dagen och tänka vackra tankar som ni poeter.
- Jag har affärer. - Affärer, sir Thomas?
Ett gods som Charlecote sköter inte sig självt.
Jag trodde du menade riktiga affärer.
Som att bygga, äga och driva Londons största teater.
Skådespelare, snickare, sömmerskor, betala-
- löner och mutor, ordna vakter och navigera politik.
3 000 kunder som ska mättas och underhållas med allt större spektakel.
170 föreställningar för vår drottning och kung.
Kan du tänka dig slaget om Shrewsbury-
- i banketthallen vid Hampton Court? Det skulle trötta ut dig.
Och ändå, under alla år med min-
- stora, komplicerade och framgångsrika rörelse-
-har jag haft tid att tänka och skriva ner-
- vackra tankar som, enligt min erfarenhet-
- ger ofantligt nöje för de som söker enkel avkoppling-
-eller andrum från denna dal av tårar-
- utan vilken, allt vore lika poänglöst som...
Lika poänglöst som du, sir Thomas.
Och eftersom du nämnde henne, har Anne-
- mer anständighet och klokhet i sin dagliga avföring-
-än du har i hela din kropp.
Och jag önskar att jag tjuvskjutit din jäkla hjort.
Quineys arv är borttaget, sir.
Jag njuter inte av Judiths lidande, svärfar.
Eller ditt. Det grämer mig.
Det vet jag, John.
Kan du arbeta med mig en stund? Du kan ställa ut öl åt sniglarna.
Du ser ut att klara dig bättre utan mig. Jag ska nog ta en promenad.
Hon gjorde det för dig.
Du ville ha en dotterson.
- Du närvarade inte på begravningen. - Jag var på väg hem.
Nyheten nådde London efter att jag hade åkt.
När jag kom hit var han redan begravd.
Det var sommar.
Inga lik förblir obegravda länge, särskilt inte med pesten.
Detta är sidan.
Augusti 1596.
Hamnet...
Shakespeare.
Där är han.
Jag hade köpt en fickkniv åt honom. En med fällbart knivblad.
Hans initialer var graverade.
Han hade älskat kniven.
Jag bär alltid på den.
- Får jag lov...? - Varsågod.
Varje gång jag vässar en ny penna-
-föreställer jag mig att det inte är min-
-utan hans hand, som vuxen man.
Och där vässar han sin penna med kniven som hans far gav honom-
- vid den glada hemkomsten för så länge sedan.
Och sen, när jag...
När jag doppar bläcket och nuddar pappret är det...
Är det fortfarande hans hand jag ser och hans ord jag skriver.
Och sen föreställer jag mig att det inte är jag-
-som tänker på honom alls-
-utan att jag är död och Hamnet lever...
och att det är han som tänker på mig.
Folk undrar ofta hur jag har skrivit så mycket-
- hur jag finner energin att sitta vid mitt skrivbord-
- och skriva pjäs efter pjäs, men svaret är enkelt.
Jag hade alltid sällskap av min son.
Min pojke.
Bad du mig komma, far?
Ja, Judith. Tack för att du kom.
Jag hoppas att ditt nya hem är bekvämt?
Det är mycket att göra, men min make arbetar hårt.
Trots all skam han orsakat oss är han...
Han är en god man.
Jag besökte Hamnets grav idag-
-och läste hans namn i liggaren.
- Skönt att höra. - Anne...
Jag känner till pesten.
När den slog till i London brukade teatrarna stänga, så jag...
Jag känner till pesten och...
idag tänkte jag att digerdöden är en lie.
Det är ingen dolk.
Hurså?
Inte en endaste gång har jag sett den-
slå till mot en person och sedan försvinna.
Hur dog Hamnet?
Hans död nämns i kyrkboken, men orsaken är inte angiven.
Pesten.
Prästen förkunnade det vid begravningen.
För det är vad du sa till honom och tvivelsutan till begravningsmännen-
- som kom till dungen och fann honom insydd i sin svepning.
Men när jag ser på gravarna-
-runt Hamnets och i liggaren-
- ser jag att det inte svingades någon lie sommaren 1596.
Det var faktiskt bara fem barn som mistes-
-och tre av dem var nyfödda.
Inte som de tidigare åren, då dussintals efter dussintals-
-gick bort när pesten slog till.
Så, Judith, Anne...
var goda och berätta.
Hur dog min son?
Han dog i pesten.
Jag väckte mor på natten när jag grät.
Hamnets säng var tom.
Mor sökte igenom huset.
Sen kom hon att tänka på skogsdammen.
Det var hans favoritplats-
- trots att han inte kunde simma och han aldrig gick ner i vattnet.
Runt honom...
...sönderrivet, låg de sista verserna av dikterna-
- som jag hade hittat på och han skrivit ner.
Vi hade förberett dem för när du kom hem.
Mor bad mig hämta tråd och filtar-
- så att ingen skulle få veta hur han hade dött.
Det är Judiths historia, som hon har burit som en börda-
-men jag säger att pesten tog honom.
Prästen talade vid hans grav.
Och Gud accepterade det.
Miljontals dog av det-
- och Hamnet togs upp i himlen bland dem.
Jesus hade aldrig nekat honom en plats-
-trots vad Judith sa att vi såg.
Det är självklart.
Självklart är han i himlen.
Hamnet tog inte sitt eget liv.
Han kastade sig bara i vattnet. Det var jag som orsakade det.
Jag dödade honom.
- Nej, Judith. - Jag dödade min bror.
Du förstår, han ville bara behaga dig.
Han var det enda du brydde dig om-
-och du var det enda han brydde sig om.
Jag var avundsjuk.
Jag var avundsjuk...
för att Hamnet gick i skolan...
och jag som flicka fick arbeta i köket.
Men jag ville ha ditt erkännande.
Jag ville ha din kärlek.
Så jag sa att jag skulle berätta för dig.
Att du skulle få veta vem som hade skrivit versen.
Jag menade det inte.
Han dog av pesten.
Gud accepterade det.
Det var bara en liten lögn.
Han var bara en liten pojke.
Du skrev klart den. Tack.
Min berättelse är klar.
Jag kan vila.
Snälla, Hamnet.
Stanna en stund.
Vi är av samma stoff-
-som drömmar skapas ur.
Och vårt lilla liv omfamnas av en sömn.
Förlåt mig.
Jag tror att...
jag kan ha blivit förkyld.
Ben Jonson, det är kul att se dig.
Will, du har haft fullt upp.
Bägge döttrarna skandalomsusade.
Kul för dem.
Ja, pensionen har inte direkt inneburit den frid jag hoppats på.
Enligt min erfarenhet, Will, får ingen vad de hoppats på.
- Men de brukar få som de förtjänar. - Har jag fått som jag förtjänat?
Kanske inte till fullo, men sannerligen till viss del.
Du förlorade en son. Ingen förtjänar det, fastän många utsätts för det.
- Jag har förlorat en son och en dotter. - Det vet jag, min vän.
Men du har kvar två döttrar som älskar dig.
Och en fru att dela säng med. Jag har inget av det.
- Min egen Anne föraktar mig. - Jo, men du kränker henne offentligt.
Du kallar henne ragata...
Jag sa inte att hon saknade skäl. Bara att hon gör det.
Du sa att Southampton säger att du har levt ett litet liv.
Vilket arsle.
Du erövrade ju England, Will-
- och återvände segerrik till din familjs famn.
Hur är det litet? Är det litet?
- Kanske den andra delen. - Den andra delen är den bästa.
Du tog dig hem.
Hur många andra erövrare kan säga detsamma?
Vilka poeter?
Vem som helst kan dö ensam och föraktad.
Marlowe blev ju mördad.
Ingen vet av vilken av hans många fiender.
Greene dog utfattig, bortstött av alla som kände honom.
Kyd likaså.
Ingen vet hur Tom Nashe dog, men om hans snuskiga dildodikter-
- är en indikation var det inte i hans familjs famn.
Troligen inte.
Jag då? Jag är inte död än.
Men jag kan vara det snart, för jag är i onåd med kungen-
-och ingen talar för mig.
Men du tog dig hem, Will.
Hemskt ledsen. Jag mår bra.
Du har haft dina vänner och din familj...
ett varmt hem och full mage.
Och du har förresten även skrivit-
- de bästa pjäser som någonsin kommer att skrivas.
Din jäkel.
Så, ja, min gamle vän...
Du har fått det du förtjänade.
Far?
Idag är en speciell dag-
- och mor och Sue har förberett en present åt dig.
Jösses, vad är detta?
- Det är vårt äktenskapsbevis. - Vad?
För 34 år sedan satte jag mitt märke på det.
Och nu...
"Anne Shakespeare."
Du skriver så vackert.
Sue lär även mig att skriva.
Och när du har frisknat till-
-ska jag ha skrivit en dikt åt dig.
Du kommer att behöva-
-en fickkniv.
Den här är åt dig.
Tack.
Och vad vill du göra idag, far, på denna speciella dag?
Jag vet en bädd där vild timjan står i flor.
Där nickande viol bland liljor gror.
Där kaprifolium sitt svala loft-
- slår upp bland rosors och jasminers doft.
Där sov Titania mång nattlig stund.
På blommor vaggad in, sin ljuva blund.
Du kan säkert resten.
Där kryper en orm ur emaljerat skinn-
-så vitt att lätt en älva kryper in.
William Shakespeare dog 23 april 1616-
-i staden där han föddes.
Det var hans födelsedag.
Räds ej mer för solens glöd.
Ej för bistra vintersnön.
Du har lämnat jordens nöd.
Nått ditt hem-
-och fått din lön.
Dräng och mö med lockars gull-
-måste bli till kolsvart mull.
Räds ej mer för kungars hat.
Ej tyranners hugg dig nå.
Sörj ej mer för rock och mat.
Stark som ek är nu ett strå.
Kung och man av lärdom full-
-måste bli till stoft och mull.
Räds ej mer för blixtars sken.
Darra ej för tordöns knall.
Ej förtal dig vållar men.
Fröjd och sorg för dig är all.
All ungdoms skära hy och hull.
Skall bli som du till stoft och mull.
Anne dog 9 år senare.
Will hade efterlämnat sin näst bästa säng.
Judith Quiney fick tre pojkar.
Samtliga dog som barn.
Elizabeth Hall, Susannas enda barn, gifte sig två gånger.
Hon dog vid 61 års ålder, den sista av Shakespeares ätt.
Undertextning: Tomas Lundholm