All flygpersonal:
bekräfta redostatus för nedräkning till uppskjutning.
-LTS? -Vi är redo.
-TTC? -Redo.
-CBC? -Omloppsgruppen redo.
BTC.
BTC, är rampen redo? Bekräfta?
Bekräftat. BTC är redo.
-Uppfattat. OPS? -Vi är redo.
-Strömförsörjning? -Klart.
-SRO? -SRO är redo. Klart för uppskjutning.
-Styrsystem? -Redo.
-Tito? -Kingfisher är redo för avfärd.
-Och CDR? -CDR är redo.
Kommendörkapten Barnett, å Hyperions vägnar
och världens miljontals åskådare, lycka till, god resa,
så ses vi om två år.
Tack, Jim. Tack till uppskjutningsteamet
och alla i MTS-programmet.
Besättningen är klar för start.
Uppfattat. Klartecken för automatisk startsekvens.
T-minus 15 sekunder. Invänta slutnedräkning.
Tio, nio, åtta, sju, sex…
Huvudmotorn har startat.
Tre, två, ett, noll.
Separering från förstasteget om tre, två, ett.
Separering god.
Rollmanöver, MTS.
Vi borde ha god förbindelse nu, MTS.
Uppfattat. Jag ser samma sak här.
Vi närmar oss separation från andrasteget.
Uppfattat, andrastegsseparation.
Höjd: 70 kilometer.
Färdavstånd: 170 kilometer.
Hyperion, huvudmotorerna underpresterar något.
-Uppfattat, huvudmotorer underpresterar. -Bekräftat.
Avvakta. Vi konsulterar flygledaren.
Ner med visiren.
Vi kan inte återvända. Avbryta till nödlandning?
Avbryta?
AVBRYTA TILL NÖDLANDNING
Hyperion?
Avbrott nekas, MTS.
Ni har bränsle nog att hantera avvikelsen.
Avbrott nekas.
Uppfattat. Avbrott nekas.
MTS, ni går över till Mars övergångsbana.
Sista systemkontroll.
Är vi redo?
Redo.
Bekräftat, Hyperion. Vi är redo. Inled övergångsbana.
Uppfattat. Trevlig resa, allihop.
Mars övergångsbana om tre, två, ett.
Negativ återvändo, MTS.
Maximalt dynamiskt tryck passerat.
Huvudmotorstopp om tre, två, ett.
Klart.
Där har vi henne.
MTS, vi närmar oss separation från Kingfisher.
Separation, uppfattat.
Lyckad separation.
Kingfisher har autodockat med MTS.
-Går över till att taxa in. -Uppfattat.
MTS, vad är nuvarande stängningsgrad?
Normal stängningsgrad. Fem centimeter per sekund.
MTS är i fri drift.
Vänta lite.
Förankrad gravitationsrotation inleds. Aktivera, Hyperion.
Artificiell gravitation stiger.
Vi kommer att uppnå närapå fem G.
Tjudren spolas ut.
Separation av solpaneler.
Gravitationsrotation normal, full fart uppnådd.
Okej. Urkoppling.
Tack för uppskjutningen, Jim. Vi ses igen vid första kontrollen.
Skojar du?
Det där var fantastiskt!
Okej.
-Hur känns det? -Bra. Det är bra.
Kom nu.
-Jag tar den. -Tack.
Jisses.
Zoe, du tar den här. David, börja där bak.
-Den? -Uppfattat.
-Jag är i sista flygeln. -Uppfattat.
-Hej. -Hej.
Hur mår du?
-Behöver du nåt? -Jag klarar mig.
En öl?
Så omtänksamt.
Det här lindrar.
Tack, Zo.
Lägg av, Zo.
Vad?
-Verkligen? -Vad är det du…?
Hur godkände Nyttolast det här?
Jag känner ingen på Nyttolast, så hur…
Slösade du 800 gram av tillåtna personliga tillhörigheter på de här?
-Du bryr dig inte ens om rivaliteten. -Nej. Men du gör det, David.
Det är så lätt.
Okej.
Fem timmar klara,
två år kvar.
Som din läkare säger jag åt dig att dricka.
ANSLUT
ANSLUTER
"Tillämpligt"?
-"Tillämpligt" är brittiskt. -Är det?
-Hur ser jag ut? -Enastående.
-Jag menar allvar. Det är viktigt. -Du ser bra ut. Ärligt talat.
Bra.
Ja, vi hör er klart och tydligt.
Välkomna till MTS-42.
Det stämmer.
Det är inte ovanligt med trassel under uppskjutningen,
men tack vare förberedelserna och markpersonalens expertis,
gick anslutningen till MTS Cycler smidigt.
Det är sant.
Känslorna är blandade.
Jag har haft äran att få delta i två tidigare uppdrag.
Och jag kunde inte ha en bättre besättning med mig på mitt tredje och sista uppdrag.
Det har bara gått några timmar, men det har redan förändrat mig.
Det är spännande att vara här.
Jag trodde aldrig att jag skulle hamna här.
Jag skulle ha en karriär som forskare på jorden.
Man vet aldrig vart livet tar en.
Ja, jag ansökte till HARP eftersom
det kunde vara roligt att bli avvisad av Hyperion.
Men nu inser jag att det här är en sällsynt möjlighet
som kan ge mitt liv större mening än jag kunnat föreställa mig.
Rymdutforskningen har alltid lett till medicinska upptäckter
som tillämpats för människor på jorden.
Uppskjutningen var fantastisk.
Man måste vänja sig vid den artificiella gravitationen.
Två år är lång tid att vara borta från min fru,
men det här är en unik möjlighet.
Jag är så tacksam för hennes stöd.
Min forskning är väsentlig
för att upprätthålla liv på Mars, långsiktigt.
Vi tar de första stegen till att kunna kalla Mars ett andra hem.
Nej, inte alls.
Av de tusentals förslag
från universitetsstudenter och professorer i hela världen,
var de här två definitivt i toppskicket.
Jag är mer än säker på deras förmåga och deras träning.
De klarar av allt de kan tänkas utsättas för.
LIVSUPPEHÅLLANDE
Helvete.
Jävlar.
Kommendörkapten!
Herrejävlar.
-Är du okej? -Få bort honom!
-Vad hände? Är du okej? -Få bort honom!
-Lever han? -Dra upp honom.
Få bort honom.
Sluta. Ta honom till sjukstugan.
Jag har honom.
-Redo. -Ett, två, tre.
-Här? -Ja.
Det är bra.
-Vem fan är det här? -Kom igen.
David, sätt på dig handskar.
Uppfattat.
Håll den igenstängd så gott du kan.
Oj.
Jättebra.
Skadan är begränsad till funktionsmodulen.
En betydande mängd atmosfärisk O2 slapp ut från MTS.
Det är ett brott i skrovet. Hör du?
Bra.
Du, Jim?
Vem fan är ombord mitt skepp?
Han är fortfarande medvetslös, men jag menar, är han ett hot?
Måste vi hitta ett sätt att hålla honom bunden eller…
Kommer han att vakna, tro?
Jag är förvånad att han lever.
Han heter Michael Adams.
De vet bara att han var markpersonal.
-Hur fan missades han? -De undersöker det.
Sådana misstag gör vi inte.
-Tog han sig ombord medvetet? -Hyperion vet inte än.
Hur skriker du inte av smärta just nu?
Det gör ont.
Det här är allvarligt.
Hur länge?
För att vara säkra? Minst sex veckor.
VARNING
CO2 har ökat med två procent.
-Hur då? -Koldioxidavskiljaren är avstängd.
Vi stängde av hela modulen, inklusive livsuppehållande.
Vi börjar med litium-hydroxid-flaskorna.
Uppfattat.
Andningsmaskerna i träningsrummet är också anslutna till avskiljaren,
så vi får vänta med träningen tills det här är löst.
Uppfattat, kommendörkapten.
Vi är redo.
VARNING
Känner någon utanför Hyperion till det här?
Inte än.
Det är bara en tidsfråga.
Fan.
Jisses.
Du. Sätt dig ner.
-Lyfte vi? -Sätt dig, annars kommer du att svimma.
-Lyft… -Du är okej.
-Lyfte vi? Nej. -Hör på. Du klarar dig. Du är trygg.
-Du är säker. Kommendörkapten! -Nej. Lyfte vi?
Nu tar vi några djupa andetag.
In genom näsan, ut genom munnen.
Precis som jag. Toppen. Michael?
Du heter väl Michael? Jag heter Zoe. Jag är läkare.
Du måste andas långsammare.
Lugnt och fint. Jag ska titta på stygnen.
-Får jag det? -Stygn?
-Lugnt och fint. -Va?
Du blev skadad under uppskjutningen.
Är det okej? Jag ska ta en titt. Redo? Ingen fara.
Okej.
Jättebra.
Okej. Det gick bra.
Lugnt och fint. Låt pulsen sjunka.
-Okej? -Ja.
-Okej. -Toppen.
-Förlåt. -Det gör inget.
Hej, Michael. Jag heter Marina Barnett.
Jag är kommendörkaptenen. Får jag ställa några frågor?
Det går bra.
-Jobbar du för Hyperion? -Ja.
Jag är uppskjutningstekniker.
Okej.
Och minns du vad som hände på plattan?
Ja, jag…
Jag…
Jag armerade andrastegets slagstift och trodde att jag var…
Att jag var fastknäppt…
-Nej. Jag trodde att jag satt fast. -Du fick hjärnskakning.
Ingen fara om du inte minns.
Hur länge var jag utslagen?
Vi lyfte för 12 timmar sedan.
Tolv timmar.
-Jag måste hem till min syster. Snälla. -Nej.
-Hon är ensam. Jag måste hem. -Michael. Jag hör dig.
-Men vi ska inte hem. -Vad menar du?
-Det här är ett tvåårsuppdrag. -Jag förstår.
-Jag måste hem. -Lugn och fin.
Vi åker för fort. Vi har inte bränsle nog att vända om.
-Jag måste hem. -Jag förstår verkligen.
Låt mig underrätta Hyperion. Jag kommer om några minuter.
Jag kommer snart. Okej?
-Ja. -Stanna här.
-Ska ske. -Vi löser det här.
Du måste fortsätta andas medan vi löser det. Okej?
Klarar du det? Lugna ner andningen igen.
Han är stabil.
Han behöver lite ensamtid för att vila och bearbeta allt.
Uppfattat.
-Behöver du hjälp? -Jag klarar mig.
Michael.
Hej.
-Låt mig hjälpa dig. -Det är lugnt.
-Går det bra? -Tack.
Sätt dig ner.
-Bra? -Ja.
Tack, det är bra.
-Ja? -Visst.
Michael, Hyperion har pratat med din syster. Hon är okej.
De ska anställa en heltidsvårdare
och täcker alla utgifter.
Tack.
De här är dina. Uppdragschefen vill ge dig mer information
när vi har direktkontakt imorgon.
Okej.
Tack.
Jag kom hit för jag hade några saker jag ville säga.
-Går det bra? -Javisst.
Först
vill jag be om ursäkt för mitt sammanbrott tidigare.
Det var en chock att vakna här.
Tack.
Javisst.
Och jag tänker inte bara sitta här.
Jag vet att skeppet är litet och mycket mindre nu med mig ombord.
Det finns säkert grovjobb att göra. Och jag lär mig fort.
Jag gör vad som krävs.
Tack, Michael. Det uppskattar jag.
Vi väntar på att Hyperion ska berätta vad vi ska göra.
Men under tiden, om du orkar,
kanske Zoe kan gå igenom säkerhetsrutinerna med dig.
Ja.
Vi beklagar att du missade vår filé mignon men det här är det näst bästa.
Vi tror att det är spaghetti.
Jag borde varna dig att Zoe ser sig själv som underhållningen ombord.
Jag förstår.
Du är David Kim, eller hur?
-Det räcker med David. -Jag fattar.
Studerar du?
Ja. Jag jobbar på min masterexamen i byggteknik.
Jobbade du på ett förslag till HARP?
Jag ville sätta ihop nåt till nästa uppdrag.
Du behöver nog inte ansöka längre.
Ja. Antar inte det.
Skål. Välkommen till MTS-42.
-Skål. -Skål.
Skål.
Jag vet inte. Det känns inte som att han är här avsiktligen.
Jag håller med. Så, vad ska vi göra?
Han måste hållas sysselsatt. Men inte…
Jag har nog inget åt honom.
Jag kanske kan låta honom göra datainmatning åt mig.
Det blir trevligt med lite sällskap.
Ja, det funkar.
Vad?
Du måste dela med dig av äran av vad du än publicerar.
-Det handlar inte om äran, Zo. -Visst.
Du är bättre än jag, David Kim.
Helt säkert.
-Okej, är det en plan? -Det är en plan.
Då så.
Försök att inte snarka för högt.
Lamporna måste förbli dämpade på natten.
Det handlar om strömförbrukning.
Om ett katastrofalt haveri sker i någon modul,
som en brand eller snabbt tryckfall… Akta huvudet.
…måste du stänga den här luckan. Adjö, David.
Här är skyddet mot magnetisk strålning.
Om det sker en solstorm, tar vi oss hit.
Ditt första besök var ju lite intensivt, men det här är mitt favoritställe ombord.
Wow.
-Bilderna gör den inte rättvisa. -Nej. Inte alls.
Vad heter din syster?
Ava.
Är det bara ni två?
Ja.
Okej, här har vi sats 62.
Sats 62.
Vi börjar med rad fyra.
Rad fyra.
Rad 4A blir…
10,23.
Avdelning B…
Vad?
Förlåt mig.
Jag måste fråga.
Alltså,
vad är det här?
Vad lyssnar vi på?
-Lyssnar du inte alls på jazz? -Nej.
Inte direkt.
Det var min fru som presenterade jazz för mig, men nu älskar jag det.
Sektion B är…
…2,16.
Två komma ett-sex.
Forskning kan bli lite monotont ibland.
Särskilt fykologi, men de här grabbarna håller mig alert.
Du vet, Sanders, Coltrane, Bird.
Är de basketspelare, eller…
Ja, de är basketspelare. Nej, det är de inte.
De är jazzlegender från 60-talet.
Jag visste det. Jag bara…
Hör du hur oförutsägbart det är? Ändå har det regler.
De spelar tillsammans,
men ibland smiter en eller två av dem iväg i ett eget litet spår.
Där. Hör du?
Nej. Det gör jag inte.
-Okej. Det låter bara som en salig röra.
Det är det bästa med det. Det är inte uppenbart.
Och ibland kan det bli lite oangenämt.
Men det är rent uttryck.
-Och det brukar hitta en balans. -Snyggt. Det gillar jag.
Okej.
Sektion C: 9,86.
Hur det ser det ut?
Hela vänstra sidan lossnade.
-Plocka bort höljet. -Uppfattat.
Försiktigt.
Förstått.
Jävlar.
-Vad? -Det måste ha skett en kortslutning.
På torkmedelsskiktet?
Ja.
Hela grejen är bränd.
Ta en bild till.
Är vi klara?
MARKKONTROLLEN
Hyperion, det här är MTS. Kom in.
Vi har ett skadat livsuppehållande system. Ni måste inspektera de skickade bilderna.
Det är kritiskt för uppdraget att det här lagas.
Ja. Kopplar ner.
KOLDIOXIDAVSKILJARE (CDRA)
David, får jag tala med dig?
Michael, kan du ta på dig Davids dräkt?
-Zoe förklarar vad du ska göra. -Självfallet.
Ja, kommendörkapten?
Hur mycket syre producerar ditt ställ?
Runt 90 liter om dagen. En försumbar mängd.
Kan du få upp det till 950?
-Niohundrafemtio? -Ja.
Nej. Inte med mikrogrönsaker.
Vi testar matproduktion, inte CO2-eliminering.
-Handlar inte din forskning om det? -Jo, fast med alger, och bara på Mars.
Hur mycket syre skulle algerna producera?
Ungefärligen…
Jag kan komma nära vad du söker
i rätt förhållanden, men min utrustning har redan skickats till Mars.
Vad är vi ställda mot?
Är koldioxidavskiljaren förstörd?
Vi vet inte säkert än.
Okej.
Reservflaskorna då?
De räcker inte.
Finns det något annat du kan prova?
Jag kan försöka odla dem här,
men vi skulle riskera att förstöra hela odlingen.
Okej.
Om jag använder hälften av algerna
kan det nog ändå räcka till en startodling på Mars.
Bra. Lägg allt annat på is och fokusera på det.
Javisst.
-Jag behöver tid till att få ihop det. -Uppfattat.
Och David?
Zoe och Michael tar ner avskiljaren. De behöver inte veta det än.
-Radiotest. -Ja. Jag hör dig.
Nej. När jag säger "radiotest" säger du "bra test".
Okej.
-Radiotest?. -Bra test.
Jag tryckutjämnar förkammaren.
När vi kommer in är allt normalt.
Det kommer att saknas luft, men allt kommer att vara normalt.
Inget svävande, bara…
-Du ska bara läsa instruktioner. -Bra.
Var börjar vi?
Skruva ur absorptionsskiktet.
Det är skruvarna på andra sidan.
Så vad gör den här manicken?
Eliminerar koldioxid ur luften.
Ta den.
-Redo? -Ja.
Nu kommer den.
Var mycket försiktig med den.
Okej.
Jag vänjer mig aldrig vid hur lite material det är mellan oss och rymden.
Det vet jag.
När de lade till en tredje passagerare
behövde de gottgöra för vikten och skar ner på funktionsmodulen
och tog bort ett yttre skyddslager.
Det är inte till hjälp.
-Bara fakta. -Säg inte så.
Det är bara fakta.
-Jag tar den där. -Ja.
Är ni okej?
-Ja. -Ja.
Okej. Det är bra.
Michael?
Fan också.
Jag fixar det.
Ja, jättebra.
Okej.
Det kommer att knipa lite.
Tack.
-Det är mitt jobb. -Inte bara för det här.
Du har ansträngt dig för att få mig att känna mig välkommen, så…
Javisst.
Okej.
Kan du ta av den?
-Tröjan? -Ja.
-Kan du lyfta på armen? -Ja.
Tack.
Okej.
-Hur går det? -Inte färdigt än, men jag är orolig.
Jag är rädd att vi bara kommer att nå 500, kanske 550 liter om dagen.
Det är bra. Det är ju hälften av vad vi behöver.
Så, låt oss tina den andra satsen alger.
Då måste jag slita ut mikrogrönsakerna.
-Då gör vi det. -Vänta lite.
Algerna är långt ifrån välmående.
De eliminerar bara en bråkdel av vad som vore möjligt med rätt utrustning.
Andra halvan av satsen garanterar inte att vi fördubblar effekten.
Vi måste försöka.
Kommendörkapten, vi kan inte förlita oss på det här.
Satserna kan dö när som helst,
och jag kan förlora allt jag behöver för Mars.
Kommendörkapten,
jag har forskat på det här i åratal, vi vet båda hur viktigt det är.
Ska vi verkligen kasta bort allt det
när vi ännu har en chans att laga avskiljaren?
Det är chanslöst.
Den är förstörd.
Förstått.
Ava. Hej. Jag hoppas att du uppför dig mot folket på Hyperion,
för jag hörde att de flyttar dig närmare skolan, vilket är fint.
Jättefint.
Skicka några selfies när du kan.
Jag finner mig tillrätta här.
Jag tänkte att jag skulle bli en börda
för besättningen här,
men de ger mig saker att jobba på.
Jag hatar att det hände såhär.
Men jag tänker att det här kan visa sig
bli bäst för mig och för oss på lång sikt.
Korrekt. Dessvärre överlevde den andra satsen inte.
Det var min fruktan.
Är du säker?
Och varför är klättringen inte ett alternativ?
Du måste tala klarspråk, Jim.
Finns det…
Finns det nåt sätt för mig att ta hans plats?
För att Hyperion kan kretsa runt kapseln på Mars
och skicka upp en pilot från kolonin. Men hur kan jag…
Hur ska jag förväntas…
Okej, jag…
Du måste förklara alla alternativ.
Vartenda möjlighet.
Jag…
Det här är inte lätt att säga.
Koldioxidavskiljaren är permanent förstörd.
Litium-hydroxid-flaskorna skulle bara vara en tillfällig lösning.
Vi har bara syre nog för två personer.
Jag har bett David att påskynda sin forskning.
Hans alger producerar nu tillräckligt för en till.
Så…
Vad är det du säger?
Vi når aldrig Mars med Michael ombord.
Vi kommer att kvävas på koldioxid några veckor innan vi landar.
Jag menar…
Skeppet var redan överbyggt för två.
Hyperion chansade med att utöka till tre,
men det klarar inte av fyra.
Okej. Jag har tänkt på det här.
Vi behöver väl bara ta oss till kolonin på Mars?
Då är CO2 inte problemet.
Vi kan släppa ut det och sänka lufttrycket.
Vi behöver syre.
Vi kan använda syreflaskorna för förandningen, eller vatten.
Vi kan dela ut syre ur det.
Det räcker inte. Vi skulle köpa honom dagar, inte månader.
Kanske ett obemannat leveransuppdrag?
Vi färdas för fort för leveranser.
Kingfisher är den största raket de kan bygga.
Okej, men vi har en enorm tank som var full av flytande syre
för uppskjutningen. Finns inget kvar?
Det vet vi inte.
Tjudren kan inte spolas in med Kingfisher ansluten.
Då får vi klättra upp.
Klättra upp? Hela vägen?
-Det är 450 meter. -Det vore inte…
Michael var ombord när vi lyfte så han förbrukade extra syre och bränsle.
Vi hade knappt nog att ta oss hit.
Om vi klättrade upp skulle vi riskera att skada solpanelerna,
kapa strömkablarna och att trilla av.
Hyperion undersökte det.
Jag kan inte riskera era liv,
för en chans att rädda honom.
Vi måste kunna göra nåt. Vad som helst.
Jag ber inte om lösningar.
Hela Hyperion försöker lösa det här.
Jag berättar för ni måste förbereda er på vad som ska ske.
Hur mycket tid har han kvar?
Jag ska prata med honom. Jag…
-…ger honom några dagar. -Nej, vänta.
Pratar du med honom?
Ska vi be honom kliva ut ur luftslussen?
Alltså… Okej.
Exakt hur mycket tid har vi innan det är för sent?
Tekniskt sett, 20 dagar.
Okej. Då borde vi ta den tiden.
Vi behöver största möjliga felmarginal
ifall nåt annat händer.
Felmarginal?
Vilken hypotetisk situation kan vara värre?
I värsta fall dör han ändå, men vi dör med honom.
Hur då?
Resterna av algerna hänger redan på en skör tråd.
Så det är okej för er att ge upp för att risken…
Zoe, varje dag han är här,
är en fara för oss alla.
Jag lovar, Hyperion har satt alla med doktorsexamen på det här.
Och de är inte här!
Och vi kanske kan komma på en lösning!
De byggde skeppet.
De har fullskaliga kopior av MTS. De kan stället.
-De visste inte att Michael var här. -Det är inte samma sak.
Tjugo dagar? Kommendörkapten,
om det inte finns nåt att göra,
måste vi ta någons liv.
Är det orimligt att ta den tiden och se till att vi har gått igenom allt?
Tio dagar. Inte mer.
-Kommendör, med alla… -Vi kan ta tio dagar.
Okej.
-Vad säger vi till Michael under tiden? -Vi valdes ut att vara här.
Vi har blivit utbildade psykologiskt. Det har han inte.
Han kan inte bidra på något meningsfullt sätt,
så bästa valet vore att hålla detta för oss själva.
-Förstått? -Uppfattat.
David?
Ja.
Uppfattat.
Så,
hur går det med ditt nya uppdrag?
Det är okej.
Okej.
Jim? För deras mentala hälsa
måste de få försöka.
Vad snackar du om? Uppdraget är över!
Vi har en…
Resan dit tar fem månader, plus resan tillbaka.
Jag behöver besättningen för att utföra kritiska uppgifter.
Nej, de fixar inte det om de är förkrossade av skuld.
Jag tar de tio dagarna ändå.
Det har gått tre dagar.
Försöker Hyperion fortfarande komma på nåt?
Japp.
Varsågod.
Skulle inte de redan veta om det fanns nåt sätt att rädda honom?
Jag vet hur du känner, men det är inte uppdraget just nu.
Vi utsätter oss själva för fara.
Ju längre vi väntar, desto svårare blir det när vi tvingas ta sista steget.
-Lyft armen. -Visst
Det var i en lägenhetsbrand.
Jag var…
Jag var nio år.
Det började visst i lägenheten under oss.
Och jag delade rum med Ava.
Hon var…
…bara barnet.
Det blev ganska illa.
Precis innan pappa lyckades
få ut oss.
Modigt.
Ja.
Och sen…
Överlevde han inte?
Nej.
Ava och jag skickades runt efter det.
Ja. Men vi höll alltid ihop.
Hon gav mig det här armbandet.
Gulligt.
Ja. Det är jag.
Och där är hon.
Sött.
Vet du att jag blev hennes förmyndare?
Därför är det så svårt
att inte vara där för henne.
Kan du prata?
Hej.
Javisst.
Jag har något svårt att berätta.
Okej.
Koldioxidavskiljaren är totalförstörd.
Och trots alla våra säkerhetsåtgärder
finns det inget sätt för oss alla att överleva.
Vi har vetat i tre dagar nu.
Hyperion har jobbat dygnet runt på problemet sedan dess.
Zoe, kommendörkaptenen och jag…
…försökte allt vi kunde för att hitta en lösning.
Men matematiskt…
…med dig här,
skulle alla ombord kvävas innan vi nådde Mars.
Varje dag du är med oss innebär en fara för besättningen
och dess uppdrag.
Jag måste vara ärlig, jag…
Jag förbjöds uttryckligen att berätta det här.
Varför?
Zoe övertalade Barnett
att förbruka våra säkerhetsmarginaler för att rädda dig.
För att hitta en lösning.
Finns det ingen lösning?
-Inte? -Nej.
Hyperion skulle redan ha vetat.
Det här vore smärtfritt.
Du skulle bara somna.
Jag beklagar.
Hej, Ava.
Jag vet att den här övergången inte har varit lätt för dig.
Och det är svårt för mig att acceptera
att jag inte kommer att få vara där med dig längs vägen.
Men du är tuff.
Tuffare än jag kan vara.
Jag har träffat otroliga människor här.
Jag menar, de är smarta, omtänksamma,
drivna.
De är bäst på vad de gör. Och jag ser så mycket av dig i dem.
Jag måste sluta, men…
Jag älskar dig.
Michael?
Är du okej?
Michael?
Du behöver inte göra det.
Det är enda lösningen.
Det vet vi inte.
Jag vet att du kämpade för mig.
Men det här är annorlunda.
Det här är…
Det är hopplöst.
Inte alls.
Får jag berätta nåt?
Det här hände för 12 år sedan.
Jag hade ett sommarjobb.
Jag skulle bara hålla ett öga på en strand.
Jag var ingen badvakt. Bara utkik.
Det var skyltat att bad var förbjudet.
Det stod: "Fara. Simma inte."
Så jag trodde att jag skulle läsa hela dagen.
Och…
Det var några fulla killar som alltid brukade hänga vid en brasa.
Och jag såg en man i vattnet.
Och hans kompisar har däckat på stranden och han bara…
…drunknade i tysthet…
…helt ensam där ute.
Och jag larmar, men får inget svar.
Och…
Strömmarna är starka.
Jag hoppade i och var redan utmattad när jag nådde honom.
Och jag försökte hålla huvudet över vattnet.
Och jag var där i fem minuter, och sedan längre och längre.
Sen börjar jag förlora honom.
Och…
…plötsligt blir jag själv uppdragen.
Och nån har fått tag i oss båda, innan han gled iväg.
Och de rodde oss till stranden, och sen var det över.
Hur visste du att nån skulle komma?
Det gjorde jag inte.
Vi har ännu tid.
Och det är sista utvägen.
Jag ger inte upp.
Okej?
Ja.
Okej.
-Vad gjorde du, David? -Zoe.
Vad fan gjorde du?
-Har Michael…? -Nej, han tog inte sitt liv!
Det var väl det du ville?
Du hade ingen rätt att berätta.
Och inte att stjäla medicin från mitt labb.
-Jag försökte skydda oss. -Barnett gav oss tio dagar!
Och vi utsätter oss själva fara.
Vad är det du inte förstår?
Vi gör redan allt vi kan för att rädda honom.
Det finns inget annat.
Jag försöker bara rädda vad som går, och det inkluderar dig!
Michael.
Michael dog när vi lyfte.
Du ville bara bli av med honom. Du försöker inte ens lösa det.
Försöker inte?
Jag förstörde all min forskning!
Allt det här?
Det är det enda som håller oss vid liv.
Mina senaste tre år av träning är nu meningslösa.
Jag har förstört två år av experiment!
Du av alla borde veta hur viktigt det är för mig.
Och jag offrade allt för honom!
Vad fan har du gjort?
Vad har du gjort?
-Hur vet vi om det finns syre nog där? -Det gör vi inte. Men vi har inget val.
De här klättrar vi på tjudren med.
Man klämmer fast
och kan häva sig.
Man måste hålla trycket
när man drar upp det, annars glider det ner.
Vill du prova?
Det är självmotsägande
men du måste lyfta benet med den här armen.
Sedan höger sida.
Du kommer att känna mindre tyngdkraft ju närmare solpanelerna du kommer.
Så det blir lättare att klättra ju högre upp du är.
Okej.
Det är okej. Ingen fara. Vi återställer, börjar om.
-Nu vet jag. -Ja.
Ja.
-Vill du börja om? -Nej.
Fan!
-Är du okej? -Det är lugnt!
Kommendörkapten.
Jag förstår din plikt att skydda besättningen
och den risk du tog med att ge Michael mer tid.
Men han…
Vi sattes alla i den här situationen.
Vi måste vara villiga att förbruka mer än bara resurser.
Jag vet att det är en risk att klättra, men vi borde ta den risken.
Jag skulle inte stå ut med mig själv om jag inte gjorde allt
för att rädda honom. Och David?
Jag behöver din hjälp.
Michael kan inte klättra. Han försökte.
-Vad menar du… -Michael vet.
-David, jag vet… -Jag gör det.
Gör du det? Bara sådär?
Vi behöver syre nog för två.
Du måste koppla in dig i tanken av flytande syrgas
och överföra allt du kan till flaskorna.
Du måste ansluta mätaren för att se hur mycket är kvar.
Varje flaska håller nog för en person, så förhoppningsvis finns det nog för två.
Kopplingen kommer inte bli perfekt när du penetrerar tanken.
Se till att allt syre som läcker ut riktas bakåt.
Hörni? Hör på.
Ni har aldrig tränat för något så komplicerat.
Så, håll lugnet.
Överkommunicera.
Och ta god tid på er.
Stressa inte.
Michael?
-Du ska veta att jag… -Ingen fara.
Det är lugnt.
-EV1, radiotest. -Bra test.
-EV2, radiotest. -Bra test.
Bra.
Ni känner full gravitation på taket.
Det är strax över 200 meter till solpanelerna,
men ju högre ni kommer, desto mindre gravitation känner ni.
Uppfattat.
Rör inte det tjuder
som leder ström från solpanelerna.
Klart och tydligt.
Klättra inte på strömtjudren.
Oj, det snurrar värre här ute.
Klarar du dig?
Ja.
Jag fokuserar bara på tjudret.
Vänta, Zo. Jag behöver en paus.
Statuskontroll?
Allt bra. Det börjar bli lättare.
Teoretiskt sett.
Tala för dig själv.
Använd inte överkroppen för mycket.
Okej.
MTS, vi har nått halvvägs.
Uppfattat EV2. Vi ser er nu.
Ta bara god tid på er.
Ta det lugnt här.
Det är viktigt att hålla sig borta från solcellerna.
Hela skeppet kan förlora strömmen.
Permanent.
Uppfattat.
Jag är förbi, David. Är du redo?
Redo.
Släpp taget. Jag drar in dig.
Allt bra?
Det är bra.
MTS, nu rör vi oss mot Kingfisher.
Uppfattat.
Okej, koppla fast er nu, innan det börjar gå för fort.
MTS, vi är framme på Kingfisher.
Bra. Härligt att höra, EV1.
Ett, två, tre.
Det är lugnt.
Jag firar mig ner nu.
Du fixar det, Zo.
Är du okej?
Bra.
Ingen fara.
Okej.
Okej. Jag är inne.
Du ska hitta röret för flytande syre, i bakre delen.
Jag ser det.
Bra. Beskriv varje steg du tar.
Bekräftat.
Kopplar in mig i röret nu.
Uppfattat.
Okej. Kopplingen sitter fast.
Hur väl försluten är den?
Definitivt inte 100 procent.
Svårt att säga hur mycket vi förlorar.
Låt oss förlora så lite som möjligt.
Uppfattat. Jag är redo att kolla hur mycket syre vi har här.
Vi har nått 250.
-Vi har tillräckligt för minst en flaska. -Uppfattat. Allt väl än så länge.
Kom igen.
MTS.
Vi har mer än nog syre här uppe.
Den klättrar.
Ja, för fan.
-Ja! -Den klättrar ännu.
Okej, håll fokus. Vi måste fylla på flaskorna.
David, skicka ner den första.
Uppfattat. Skickar ner.
På väg.
Njuter du av utsikten, David?
Inte roligt, Zoe.
Okej.
Första flaskan är full.
Jag kopplar loss den nu.
Det är fortfarande mycket syre kvar i tanken.
Redo när du är det.
-Kommer ut. -Okej.
Vi har den första flaskan.
Toppen. Uppfattat.
Andra flaskan är på väg.
Hur går det, Zoe?
Tanken läcker fortfarande, men det är lugnt.
Fyller andra flaskan.
Det ser…
Vad händer?
Vi får en varning om en solstorm. Avbryt, EV1!
Avbryt, EV2!
Herregud.
Hur mycket tid har vi?
Tjugo minuter.
Zoe! Kom igen, nu sticker vi!
Vi kan inte bara lämna det.
Det här är syret för Michael.
Vi hinner inte. Du måste lämna det.
Det är en koronamassutkastning.
Strålningen blir dödlig. Ni måste återvända direkt!
Kom igen, Zoe!
-Zoe! -Ja, jag kommer!
Kom, Zoe. Vi måste sticka.
Jag är ute. Jag klättrar.
Herregud.
Låt mig haka fast dig.
Okej.
-Okej. -Bra?
Jag ger mig upp.
Okej.
Helvete.
Zoe? David? Statuskontroll.
Vi är en fjärdedel av vägen tillbaka.
Jag är helt slut, Zo.
-Det börjar snart bli lättare. -Åtta minuter kvar.
-Michael. -Ja?
Stäng fönsterskydden.
Vänta där.
Hur långt har ni kvar?
Vi ska korsa solpanelerna.
Gå du.
Jag är bakom dig.
Jävlar.
Zoe?
Fan! Zoe, hör du mig?
Jag kan inte sakta ner.
Haka fast dig i tjudret igen! Det går för fort, Zoe!
-Jag kan inte! -Haka fast dig igen!
Zoe?
-Zoe? -David.
-Backa. -Vänta, den är borta!
Kom nu. Jag har dig.
Upp med dig. Okej.
Kom nu.
Hör på.
Vi har ännu en full tank som läcker där uppe.
Vi kommer att förlora den.
Om vi kan nå den…
…kan tre av oss ännu klara sig.
Just nu är stormen där ute dödlig.
Vi kanske kan vänta ut den.
Hur länge varar stormen?
Flera timmar.
Jag gör det.
Michael…
Varför skulle du? Du har inte tränat för det.
Om du inte klarar det, dör en av oss med.
-Jag villig. -Jag går.
Jag klarar det.
Ja.
Jag klarar det.
-Vänta. -David.
Du får inte göra det.
Du måste ta dig hem
skaffa ett barn
och skicka hen till Yale, okej?
Vänta. Zoe, jag…
-Nej, Zoe. -Jag vet.
-Jag är ledsen. -Jag vet.
-Jag önskar att jag kunde. -Jag vet.
Jag vet.
Jag ansökte till HARP
eftersom det kunde vara roligt att bli avvisad av Hyperion.
Men nu inser jag att det här är en sällsynt möjlighet
som kan ge mitt liv större mening än jag kunnat föreställa mig.
NETFLIX PRESENTERAR
Undertexter: Tomas Lundholm