TRE TUSEN ÅR AV LÄNGTAN.
Jag heter Alithea.
Min historia är sann.
Det är troligare att ni tror mig om jag berättar det som en saga.
Så. Det var en gång-
-när människor flög över himlen med metallvingar.
När de hade simhud mellan tårna och gick på havsbotten.
När de höll glasplattor i händerna som kunde frammana kärlekssånger.
Då fanns en kvinna som var tillräckligt lycklig och ensam.
Ensam av eget val. Lycklig för att hon var självständig-
-och hade gjort sitt lärda sinne till sitt levebröd.
Historier var hennes verksamhet.
Hon var narratolog och sökte sanningen i människors berättelser.
Därför reste hon ett par gånger varje år till fjärran land.
Till Kina, Söderhavet och Levantens tidlösa städer.
Där hennes sort samlades för att berätta historier om historier.
-Den här vägen? -Ursäkta mig.
-Den här vägen, damen. -Släpp!
Istanbuls mysterier.
Alithea! Alithea!
-Välkommen! -Günhan!
-Min kära vän. -Så härligt.
-Det här är Amina. -Från British Council.
Mannen på flygplatsen, som tog tag i mitt bagage, såg du honom?
-Vilken man? -Han sprang iväg när du kom.
Liten. Lammskinnsjacka.
Med rosa krage.
Intressant.
Han var varm att röra vid.
-Han luktade starkt. -Det kanske var en djinn.
-En olaglig taxichaufför, snarare. -Med för mycket parfym.
Professorn, tror du på djinner?
Jag tror att vissa behöver tro på dem.
-Jag också? -Djinner. Spöken.
Rymdvarelser. Vad som än krävs.
Hotellet har ordnat en fin överraskning.
Agatha Christie-rummet. Det var här hon skrev "Orientexpressen".
Hur förklarar man kraften i ett åskoväder-
-om man inte kan mäta och skapa modeller över väderdata?
Hur förklarar man årstiderna, höst, vinter, vår, sommar-
-om man inte vet att jorden kretsar kring solen med lutning?
Allt var ett mysterium.
Årstiderna, tsunamier, sjukdomsframkallande mikrober.
Vi kunde inte göra annat än att ty oss till historier.
Som dr Binnie förklarade-
-så var historier en gång det enda sättet vi kunde förstå vårt liv på.
Ja, vi namngav de okända krafterna bakom under och katastrofer-
-genom att berätta för varann...
-Genom att berätta historier. -Jag ska visa er.
Vi berättade om specifika, mäktiga, tillgängliga gudar-
-som finns i alla kulturer och mytologier-
-från grekerna till romarna till vikingarna och så vidare.
Ättlingarna till Zeus, Poseidon, Athena, Thor, hela högen-
-tar sig olika uttryck än idag.
Det här är lämningarna efter dem.
Frågan är fortfarande vad deras syfte är.
Vad behöver vi från dem nu?
Det finns mytologi och det finns vetenskap.
Mytologi är det vi en gång visste.
Vetenskap är vad vi vet idag.
Med tiden kommer skapelseberättelserna ersättas-
-av vetenskapens narrativ. Den stringenta vetenskapen.
Och alla gudar och monster tjänar ut sitt ursprungliga syfte...
...och blir till metaforer.
Dumheter!
Alithea!
-Alithea. -Vad hände?
Jag vet inte. Hon föll bara ihop.
Jösses...
-Jösses... -Mår du bra?
-Borde du inte gå till en läkare? -Varför då? Jag mår bra.
Är du säker på det?
Förutom de vanliga småskavankerna är det inget fel på mig.
-Det är inget att hetsa upp sig för. -Vad var det som hände, då?
På sista tiden har min fantasi skenat iväg med mig.
Den överrumplar mig. Jag tror att det är en varning.
Om vad då?
Om att inte vila på lagrarna. Jag måste hålla mig på tårna.
Det visar sig då och då. Jag försöker att inte kämpa emot.
Det tar över rodret en stund och drar sig sen tillbaka.
-Vad är det som drar sig tillbaka? -Det är irrationellt. Glöm det.
-Du uppför dig som ett barn. -Jag är faktiskt ett barn.
Om ödet finns, kan vi slippa undan det?
Vem vet, men jag kan berätta det här.
I Istanbuls stora basar finns 62 gator och 4 000 butiker.
Och i en av butikerna finns tre rum.
I det minsta av dem låg en hög osorterade saker.
Gamla och nya.
Från botten av den högen valde jag en souvenir från resan.
-Vet du vad det här är? -Jag är inte helt säker.
Kanske näktergalens öga. Runt 1845 fanns glasblåsare i Incirköy.
De var berömda för det här mönstret.
Det är en gåva från mig. Välj nåt mindre trist.
Om det är näktergalens öga, kan man verifiera det?
Om den är äkta ska man kunna se blod från glasblåsarens lunga i den.
Men det här är nog en senare kopia.
Den har skador från en brand. Välj nåt annat.
Nej tack, Günhan. Jag tycker om den.
Vad det än är så har den nog en intressant historia.
-Hallå? -God morgon, dr Binnie.
-Hur vill ni ha era ägg? -Löskokta.
-Med rostat bröd? -Ja. Utan kant.
-Två ägg? -Bara ett. Tack.
Nu blundar jag och räknar till tre.
Efter det är jag tacksam om du är borta.
Ett. Två.
Tre.
Fyra. Fem.
Sex. Sju. Åtta.
Nio. Tio.
Du pratar väl inte engelska?
Tyska? Spanska?
Grekiska?
Talar du Homers grekiska språk?
Jag lärde mig lite på universitetet.
Frukta mig inte. Men ta inte lättvindigt på mig heller.
Jag står i skuld till dig, för du satte mig fri.
Därför måste jag skänka dig tre önskningar.
Det finns regler man inte bryter mot.
Tre är tre. Ett tal med stor kraft.
Du får inte önska dig oändligt många önskningar.
Ja, jag känner till konceptet.
Du får heller inte önska dig evigt liv. Du är dödlig.
Jag är odödlig.
Jag kan inte få synder att försvinna eller få slut på allt lidande.
Jag är blott en djinn.
-Det är rimligt. -Sådana är begränsningarna.
Vad är det för en liten människa?
Han är... en...
...trollkarl. Han tar oss genom tiden.
-Einstein. -Einstein. Har en häxa fångat honom?
Nej. Det är vetenskap.
-Television. -Television.
Vågor av ljus och ljud.
-Sändare. -Sändare.
Jag vet inte hur det fungerar. Jag är litteraturvetare.
Vi vet inte så mycket.
Jag är en djinn med måttlig makt, men jag börjar förstå sändningen.
-Du har lärt dig att tala mitt språk. -Engelska är relativt enkelt.
Reglerna går snabbt att lära sig.
Vill du ha den här lille Albert?
-Nej, sätt tillbaka honom. -Jag kan utvidga honom.
-Sätt tillbaka honom. -Är det din önskan?
Nej, det är din skyldighet.
Så vad vill du önska dig?
Vad är ditt hjärtas önskan?
Nu ska vi inte förhasta oss.
Jag måste ta mig tid till det här.
Jag har all tid i världen.
Berätta om dig själv.
Jag heter Alithea Binnie. Jag är i Turkiet på konferens.
-Och jag reser hem imorgon. -Och?
Och jag har en sak att erkänna.
-Nåt jag aldrig har berättat. -Underbart.
När jag var ung fanns det en pojke.
-Din första älskare? -Nej, han var inte av kött och blod.
-En djinn? -Nej.
På den tiden gick jag på en flickskola.
Flockar av flickor.
Jag föredrar att vara ensam, det är min natur.
Och den här pojken, Enzo-
-kom till mig ur en tomhet. Ur ett behov av att fantisera.
Han berättade historier på ett språk som bara vi förstod.
Han försvann när jag hade huvudvärk.
Men han var alltid där när astman var riktigt illa.
Han var som den lille Albert som du inte ville låta mig ge dig.
-En emanation? -Bara utifrån en frånvaro.
Jag var rädd att han skulle gå, så jag skrev ner honom.
Jag fyllde en anteckningsbok med fakta.
Men ju mer realism jag försökte få in i det-
-desto mer började jag tvivla på det, och det kändes dumt.
Jag kände mig dum.
Så efter ett tag brände jag alltihop i skolans värmepanna.
Efter det försvann han helt och hållet.
Ändå är jag här.
I strid mot allt förnuft, ja.
Jag är här, och vi har arbete att göra.
Kan du komma tillbaka senare?
-Det är frukosten, dr Binnie. -Ett ögonblick.
Dörren måste stängas.
God morgon. Jag kan ta den.
-Låt mig, -Nej, jag tar den.
-Utmärkt. Har ni sovit gott? -Ja, det har jag.
-Vad ska ni göra idag? -Jag tar dagen som den kommer.
-Jag visar er gärna ett galleri. -Det var vänligt, tack.
Kanske en annan gång. Tack. Ha en fin dag.
-Utmärkt. Ha så trevligt. -Tack.
STÖR INTE
En mer praktisk storlek, ser jag.
Jag gör vad jag kan för att passa in. Varsågod.
Jag hade inte behövt beställa frukost.
Det ärnan-e nokhodchi. Kikärtor, nejlikor, pistagenötter.
De smälter i munnen.
-Får jag fråga en sak? -Vad som helst.
Hur hamnade du i min flaska?
Det är en historia, det. Det var min tredje fångenskap.
Har du varit fast tre gånger?
Jag är en djinn, men också en idiot-
-som tycker för mycket om att samtala med kvinnor. Jag får se upp.
-Hur blev du fångad? -På grund av mitt begär.
Vad annars?
-Vem var hon? -Saba.
-Drottningen av Saba? -Hon var en sån som jag.
-Var hon en djinn? -Hennes mor var det.
Är det möjligt?
Djinner och dödliga får gifta sig, men inte få odödlig avkomma-
-precis som en åsna och en häst bara kan få ofruktsamma mulor.
Hur såg hon ut?
Bortsett från ett tjockt lager svart hår på benen-
-såg hon ut som människor gör idag, men hon var Saba.
Det sägs att hon var vacker.
Hon var inte vacker, hon var skönheten själv.
Jag var fri på alla vis.
Jag gick in och ut i hennes sovkammare.
Saba...
Precis som hennes kvinnliga slavar visste jag-
-hur man fick henne att skälva av vällust.
Jag har aldrig känt ett sånt begär för nån.
-Och hon kände begär för dig? -Jag var hennes förtrogne.
Kanske mer, om det inte vore för Salomo.
-Kung Salomo? -Välsignat vare hans minne.
Han korsade öknar för att uppvakta henne.
-Kom hon inte till honom? -Nej. Aldrig.
Men det säger alla heliga böcker, historier och målningar.
-Händel skrev musik om det. -Jag var där. Salomo kom till henne.
Du är drottning och fri som fågeln.
Du ser med rättfärdighet på allt.
Varför binda dig till en mans säng?
Käre kusin, ingen man kan förtrolla mig så.
Han började med musik.
Jag gjorde mitt bästa för att avråda henne.
Men när hon använde doftande bivax-
-för att vaxa benen insåg jag att det var förlorat.
Som den dåre jag var sa jag till henne att hon var vacker-
-men att hennes sinne var vackrare. Och skulle hålla längre.
Hon höll med om allt jag sa och fällde en tår.
Hon började ge honom uppgifter som verkade omöjliga.
Han skulle hitta en särskild röd tråd i palatset.
Gissa hennes mors hemliga djinn-namn.
Berätta för henne vad kvinnor önskar sig mest.
-Det låter omöjligt. -Inte för honom.
Han kunde tala med djur och djinner.
Han fick myror att hitta silkestråden-
-och en ifrit viskade moderns namn.
Och han såg henne i ögonen och berättade vad kvinnor önskar sig.
Hon blev förbluffad och sa att han hade rätt.
Så hon skänkte honom det han önskade sig mest.
Vilket var att bli hennes make och ligga i hennes säng.
Han var en stor trollkarl och fångade mig i en mässingsflaska.
Hon försökte inte rädda mig.
Jag betydde inget för henne.
Ett andetag i en flaska.
Så jag kastades i Röda havet, där jag försmäktade i 2 500 år.
Förutom att sova, vad gör man i en flaska i 2 500 år?
Djinner sover inte.
Hur klarade du dig, då?
De första 100 åren rasade jag över mitt öde.
Jag bad till Boschkolo om frihet och när det misslyckades-
-så bad jag till alla gudar, kända och okända.
När mina böner fortfarande inte blev besvarade-
-tillbringade jag tiden i en vaken dröm, där jag återupplevde minnen.
När jag hade gått igenom dem många, många gånger-
-återgick jag till böner och raseri.
Och sen, till sist-
-lurade jag mig själv.
Jag bad Boschkolo att jag för alltid skulle få bli kvar i flaskan.
-Fungerar det? -Att längta efter inget?
Att låtsas att man vill förbli i en flaska?
Nej. För en djinn är det som att dö.
-Kan du svaret på frågan? -Vad kvinnor önskar sig?
Vet du inte? I så fall kan jag inte säga det.
-Vi önskar väl inte samma sak. -Jag vet inte vad du längtar efter.
Jag har allt jag behöver.
Jag skulle säga att jag är nöjd.
Säg mig, är du nåns hustru? Änka? Mor?
Jag har inga barn, syskon eller föräldrar.
Jag hade en make en gång.
-Hur var denne mans karaktär? -Karaktär?
I början var den lysande.
-Och i slutet? -Det är inte mycket till historia.
Men det är en historia. Din historia.
Det är alltid klokt att förstå dem som har makt över en. Berätta nu.
Okej.
Vi träffades när vi var unga och gifte oss tidigt.
I början njöt vi av varandras sinnen och kroppar.
Åren gick i maklig takt, och så hände det som kan hända.
Allt gick upp i rök och vi blev...
-...mindre. -Och var är han?
Han är i Hackney med Emmeline Porter.
PROFETEN
Han sa att jag inte kunde läsa känslor.
Att jag inte kunde läsa hans känslor.
Min hjärna fungerar så-
-att den är källan både till min styrka och till min ensamhet.
Det är väl därför jag älskar historier.
Jag hittar känslor i dem.
-Du kan önska dig honom tillbaka. -Nej. Nej, nej. Nej.
Jag trodde att jag skulle sörja förlusten och sveket, men...
...jag kände mig faktiskt fri.
Jag var som en fånge som kom från en fängelsehåla ut i solen.
Jag intog det rum mitt liv var. Jag kan inte önska mig mer.
Du är en vis och försiktig kvinna, Alithea.
Men vi har alla nåt vi önskar, även om det är dolt för oss.
Så kan det vara, men jag är också narratolog.
Och det är ett problem. Ett mycket stort problem.
Jag känner till alla historier om skojarandar-
-som manipulerar önskningar till sin fördel.
Jag är gudfruktig och hederlig och här för att uppfylla dina önskningar.
Även om det stämmer, hur kan du lita på önskaren?
Hur vet du att du kan lita på mig?
Det hoppas jag. Det hoppas jag verkligen.
Det finns en rolig liten historia. Du känner säkert till den.
Tre vänner är fast på havet i en båt. De fångar en magisk fisk.
De får varsin önskan. Den första vill hem till sin fru. Han försvinner.
Den andra önskar få leka med sina barn, och han försvinner.
-Den tredje saknar sina vänner. -"Jag önskar att de var här."
Precis. Alla historier om önskningar är varnande exempel.
De slutar aldrig lyckligt. Inte ens de som är skämt.
Vi skriver själva den här historien och kan undvika fallgroparna.
Vad händer om jag inte önskar mig nåt?
Ursäkta mig?
-Vad händer om jag inte önskar? -Det skulle bli...
Det skulle bli...katastrof!
Okej.
Du ska få höra om min nästa fångenskap.
Jag är idel öron.
Jag får aldrig veta-
-hur min flaska tog sig från Röda havets botten-
-till ett palats i Konstantinopel.
Men jag tror att det hade att göra med mordet på en ottomansk soldat.
Ett imperiums fall.
Och en förälskad flicka.
Vem är du?
EN DJINNS GLÖMSKA
Gülten levde som slav i haremets gård.
När jag visade mig för henne svimmade hon.
Det var svårt att väcka henne igen.
Jag försäkrade henne om att jag inte ville skada henne, jag var ju fast.
-Tills du fick dina tre önskningar. -Tills hon fick sina tre önskningar.
Den stackars flickan var hopplöst förälskad i en vacker ung man.
Hon önskade vinna hans gunst omedelbart.
Jag har gjort dessa till dig.
Mannen hon älskade var Mustafa. Prins Mustafa.
Süleyman den mäktiges äldste son och sannolik tronarvinge.
Hade jag vetat vad som skulle ske så hade jag riskerat Iblis vrede-
-för att få henne att önska sig nåt annat.
Men utan att tänka tog jag flaskan och trollade fram olja till henne.
Förtrollningsoljor, som enbart drottningen av Saba använde förr.
Jag bad henne dölja flaskan så att den inte föll i andras händer.
-Jag gick till Mustafa. -Gülten.
Jag viskade hennes namn.
Han skickade efter henne.
Det var så enkelt.
Som djinn är jag oändligt nyfiken på människans värld.
När jag hade tid såg jag mig runt i palatset och sökte intriger.
Där, bland eunucker och konkubiner fann jag Hürrem.
Den skrattande.
Även hon var slav som hade stigit i rang och blivit sultanens favorit.
Süleyman den vise hade enbart ögon för henne-
-och sökte säkra tronen till sina egna söner, framför Mustafa.
Därför lät hon prinsen övervakas av många nyfikna ögon.
Då jag såg Hürrems mästerliga manipulering-
-fruktade jag att min Gülten skulle fångas i detta nät.
Jag försökte varna henne...
...men hon hade beslutat sig för sin andra önskan.
-Jag vill bli gravid. -Med Mustafa?
-Nej. -Jo, det vill jag.
-Uppfyll min önskan. Nu. -Vänta. Vänta.
Vilket misstag.
För i samma stund blir Süleyman, frid vare med honom, underminerad.
Hans krigare ansåg honom svag.
Mer intresserad av poesi än av att härska med fast hand.
Hürrem sprider ryktet att militären vill avsätta honom-
-och sätta Mustafa på tronen.
Prinsen är nu en bricka i det ändlösa maktspelet.
Süleyman den mäktige, Süleyman erövraren-
-beskyddare och erövrare av imperier-
-fadern Süleyman stod inför ett hjärtskärande val.
Gülten kunde inte förstå varför hon skulle förbli osedd.
Hon bar ju på den blivande sultanens son.
Trots mina varningar-
-visade hon upp sina svullna bröst och sin mage.
Snart gick ryktena i seraljen.
Intrigerna fick snabbt vingar.
Prins Mustafa gick utan ont uppsåt till sin far-
-för att försäkra honom om sin lojalitet.
Min sultan.
Far...
De stumma väntade på honom.
Han ropade på sina janitscharer som älskade honom-
-men hans stämma och andetag hejdades-
-av strängen från hans fars båge.
-De kommer efter dig. Önska dig nåt! -Varför då?
-Önska dig nåt. -Varför?
Gülten. De dödar dig!
-Prinsen beskyddar mig. -Han kan inget göra.
-Önska dig nåt! -Han älskar mig.
Gülten. Han är död!
Död! Tillsammans med alla som håller av honom.
Hürrem kommer efter dig.
"Önska dig nåt! Rädda dig själv, Gülten!"
Ett par ord så hade hon varit fri att föda sitt barn i säkerhet.
Och jag hade kunnat vända hem till djinnernas rike.
Men hon sprang rakt in i mördarnas händer.
Jag skulle stoppa dem när en Iblis-följare hejdade mig.
Du är inte välkommen här.
Du kan inte skriva om hennes historia.
Om hon inget önskar sig är du förlorad.
Gülten!
Hon önskade inget för att rädda sig själv.
Inget för att rädda oss.
Så...där var jag, eller var inte, kan man nog säga-
-nästan fri, men bunden till denna värld-
-av frånvaron av en tredje önskan.
Du har berättat en historia om en kvinna vars önskan blev hennes fall.
Ja, och hennes avsaknad av önskning blev mitt fall.
-Kan nån annan önska i hennes ställe? -Jag hoppas det.
-Och då skulle du äntligen bli fri? -Det är mitt enda hopp.
-Med du gjordes osynlig. -Som ett spöke.
-Jag vandrade omkring osedd. -Och din flaska?
Den låg gömd under stenen, bara den döda Gülten visste det.
Ja, det var en besvärlig situation.
Jag försökte få uppmärksamhet från nån som kunde hjälpa mig.
Jag försökte och försökte. Jag följde efter alla jag kunde.
Jag bad och skrek och gjorde allt för att få deras uppmärksamhet.
I hundra år gjorde jag det på det mest ömkansvärda vis.
Med varje nederlag fick sig min kampvilja ännu ett slag.
Och så, år 1620, väcktes mitt hopp av en pojke med ett svärd.
TVÅ BRÖDER OCH EN JÄTTINNA
Murad! Murad!
Murad!
På nåt sätt kunde pojken förnimma mig.
Jag kunde locka honom till stenen.
Ibrahim!
Murad! Ibrahim!
Precis när jag skulle bli befriad kom deras mor.
Hon var Kösem, sultan Ahmed den förste.
Pojkarna var tronarvingar.
När jag såg håren på hans ben visste jag-
-att i Murads blod pulserade djinnernas kraft.
Jag följde honom överallt för att locka honom tillbaka till stenen.
Men som elvaåring intog han tronen som sultan Murad den fjärde.
Fast i hovets alla intriger var han omöjlig att få tag i.
Som 20-åring förde han sin här i krig.
Han kämpade tillsammans med sina män i Kaukasien och Mesopotamien.
Det berättas om hans vårdslöshet, även med sitt eget liv.
Jag fruktade att jag aldrig skulle få se honom igen.
Hopp är ett monster, Alithea. Och jag är dess leksak.
-Så han dog? -Inte på slagfältet.
I Istanbul skulle Kösem beskydda både tronen och Ibrahim.
-Lillebrodern? -Ja.
Han var den siste i sitt släktled.
Han måste få en manlig avkomma.
Så Kösem låste in honom i en bur fodrad med sobelskinn.
-Vilket fängelse. -Ett han inte ville lämna.
Det fördärvade honom helt.
Han menade att ju större köttet var, desto större blev njutningen.
Kösem fann yppiga skönheter-
-och förde dem till hans soffa.
Mitt öde vände på grund av denna fetisch.
-Hur hände det? -Du får se.
Murad återvände hem som erövrare, men med klädnaden full av blod.
Kriget hade fått hans själ att ruttna.
Jag väntade tills han var ensam. Jag ville locka honom till stenen.
Ursäkta, men jag har en fråga. Spelade hans önskans natur nån roll?
-En man som var så omättlig. -Nej.
Inte ens om önskningen var ond?
Inte om det gav mig min frihet. Men han hade annat att tänka på.
Han trodde sig vara oövervinnerlig.
För att härska i oändlighet måste han göra sig av med rivalerna.
Varför använda svärdet, mitt lejon?
Ibrahim.
Storebror...
Han är ett litet barn.
Hur skulle han kunna regera?
Kösem måste hindra det från att ske. Hon måste distrahera honom-
-med andra njutningar.
Först såg hon till att han var för alltid full.
Sen försökte hon nåt mycket listigt. Det här kommer du att tycka om.
Från alla imperiets hörn kallar hon...
...de bästa historieberättarna.
De som inte är övertygande flyr eller faller offer för honom.
Enbart en kan trollbinda honom.
En som kan lugna honom med berättelser och fängsla honom.
Det blir hans enda vän.
Vänskapen övergår i kärlek.
Det fanns inget annat jag kunde göra, så jag lyssnade-
-för jag älskade också att förlora mig i hans historier.
När den gamle mannen dog flydde alla i palatset ut på gatorna-
-för de fruktade att Murads sorg skulle ge upphov till nya mord.
Men han satt bara och ylade och drack tills han var tom inuti.
Och mitt tålamod belönades.
I detta tillstånd kunde jag väcka hans intresse-
-och leda tillbaka honom till det hemliga badet.
Jag vet vad som händer nu. Han är för svag för att lyfta stenen.
Han kunde inte ens lyfta dörrslån.
Så han gick och drack sig själv till döds.
Och där var jag, förlorad i min egen glömska.
Ingen kunde höra min röst. Ingen kände eller förnam mig.
Du kan inte ens föreställa dig det.
Jo, det kan jag faktiskt.
Kan du föreställa dig den ensamheten?
-Hur den kan överväldiga en? -Ja, det kan jag.
Vi existerar enbart om vi är verkliga för varandra, eller hur?
Det här är vårt öde, Alithea. Om du inte önskar dig nåt-
-kommer jag att vara fångad mellan två världar. Osedd och ensam.
Önska nåt, Alithea.
Berätta om din innersta önskan.
Om jag var du hade jag varit mer försiktig.
-Du kom ju uppenbarligen ut. -Mer eller mindre.
Jag börjar tro att du är en skojare.
Det hade varit mycket bättre. Uppgiften hade varit mycket lättare.
Men sanningen är att jag är en idiot som haft vansinnig otur.
Jag får väl tro dig på ditt ord.
Nå?
Blev Ibrahim sultan?
Ibrahim fick tvingas ner för att inta tronen.
Mor!
Han utnämnde en av sina konkubiner till guvernör av Damaskus.
Hennes namn var Sockerbit. Hon var Ibrahims favorit.
Hade hon inte varit fri hade hon inte hittat det hemliga badet.
Hade hon inte tagit ett bad hade vattnet inte runnit över.
Hade hon inte varit klumpig hade hon inte halkat-
-krossat stenen och hittat min flaska.
Jag borde ha uppfört mig mer värdigt-
-men jag började skamlöst be.
Kära dam, jag har problem. Du måste hjälpa mig.
-Du luktar. -Hjälp mig.
Önska nåt. Önska vad som helst.
-Inte av en svekfull djinn. -Är det nåt du önskar dig?
Det måste det vara. Önska dig nåt.
Säg nåt. Kom igen! Kom igen!
"Jag önskar att du låg i din flaska på botten av Bosporen."
Och här är jag nu. I dina varsamma händer.
-Vi kan inte komma undan varann. -Du har mig i din hand.
Det här med att önska...
Det är farligt. "Jag önskar" leder till allting upplösning.
-Inte nödvändigtvis. -Så är det i dina berättelser.
Du säger att du inte är en skojare, och att du och jag skriver historien.
Men jag kan ju inte skriva ut mig ur den.
-Korrekt. -Hoppa tillbaka in i den flaska.
Så ger jag den till nån som är mer naiv och girig.
-Jag vill inte in i flaskan igen. -Då önskar jag mig inget.
Då sänder du in mig i glömska.
-Du är omöjlig. -Du ger mig huvudvärk.
Okej, så här gör vi. Jag gör tre önskningar.
-Innan du dör? -Precis nu. Är du redo? Ett:
Jag önskar att du inte har huvudvärk.
Två: Jag önskar mig en slurk te.
Och så önskar jag mig en till av de här.
-Du hånar mig. -Tre teoretiskt ofarliga önskningar.
Salomo fångade mig för att jag basunerade ut mitt hjärtas begär.
Jag blir bara fri om jag uppfyller dina.
Jag uppskattar symmetrin, men lyssna nu.
Jag kan inte ens komma på en önskning, och du ber mig om tre.
Finns det liv i dig? Lever du ens?
Vissa kulturer värdesätter avsaknad av begär.
-Du är en from dåre. -Varför skulle jag utmana ödet?
-Och du är en fegis. -Försök inte provocera mig.
Inte en människa, ängel eller djinn skulle avstå en önskning-
-men jag får tag på den enda som påstår sig inget önska. Lögnare.
Jag börjar önska mig att vi aldrig träffats.
Nej! Så får du inte säga!
Så, det har hänt dig förut.
-Och det var illa. -Det var det.
Det var bittert. Det var den grymmaste önskningen av dem alla.
Ännu en gång förlorade du på grund av dåraktighet.
Jag är här på grund av ett geni.
Vem var det den här gången?
Hon hette Zefir.
Sällan har människoarten skådat ett sånt underverk.
Men hennes dåraktighet förde dig hit.
Jag hamnade i den här som en följd av Zefir.
Det är historien du inte velat berätta för mig.
Det är historien jag inte velat berätta för mig själv.
FÖLJDERNA AV ZEFIR...
Zefir var ett hittebarn. Vid tolv giftes hon bort med en köpman.
Han var mycket äldre än hon, och vänlig-
-om man tycker att det är vänligt att hålla nån fången.
Hans två äldre fruar tyckte inte om henne och talade inte till henne.
Alla, till och med tjänarna, hånade henne.
Hon kunde inget om etikett och hade ingen utbildning.
Hon var ingen skönhet och var arg utan att veta varför.
Ödet förde min flaska till henne-
-som en kärleksgåva från hennes man.
När hon hade tillfredsställt honom och var ensam öppnade hon den.
FÖRSTA FASEN ELEKTROMAGNETISKA VÅGOR.
ANDRA FASEN ÅNGA.
TREDJE FASEN ORGANISKA PARTIKLAR.
FJÄRDE FASEN ORGANEN BILDAS...
Det var som om hon väntade på mig.
Jag såg att hon var skärpt och hon såg att jag desperat-
-törstade efter frihet och samtal. Jag berättade min historia.
Och hon avslöjade sig för mig genom de ting hon hade skapat.
Hon hade kunnat bli ihågkommen som geniet da Vinci-
-vars teorier om flygning var på sultaners och kungars läppar.
Hon var en skicklig konstnär, men ingen såg hennes verk.
Hon berättade att den outnyttjade potentialen åt upp henne inifrån.
Hon trodde att hon var en häxa.
Men om hon hade varit man hade hennes intellekt blivit uppskattat.
Hon var vetgirig och jag visste vad hennes första önskning skulle bli.
Jag önskar mig kunskap. Kunskap-
-som kan vara till nytta-
-och som är vacker och sann.
Det gladde mig att uppfylla den önskningen.
Jag lärde henne historia, filosofi, språk, poesi.
Jag lärde henne astronomi, matematik. Hon älskade det.
Jag kom med böcker och skrifter som vi dolde i hennes flasksamling.
Hon kunde hitta Aristoteles i den röda flaskan.
Eller Euklides i den gröna.
Pythagoras, Spinoza. Hon behövde inte min hjälp för det.
Vi hade hela världen i hennes rum och jag föll för henne.
Min lycka låg i att glädja henne.
I att se henne blomstra.
Och hon blomstrade på alla vis.
Hon började motsätta sig sin mans krav på underkastelse.
Hon hade lärt sig kärleksfärdigheter-
-som man bara får genom att älska med en djinn.
Hans begär efter henne blev en besatthet.
Är du lycklig?
När han kom till henne lämnade jag henne och besökte skyarna.
Jag såg bergen, haven.
Jag såg djuren i skogen där ingen människa vistas.
När jag kom tillbaka väntade hon på mig.
Jag berättade om min dag, och hon svimmade av glädje och besvikelse.
Varför önskade hon sig inte frihet?
Det fanns nåt som var viktigare för henne.
Hon hade utvecklat en matematik.
Ett språk som förklarade hur tid, rum och materia uppstått.
Hon var kreativ och modig, men en gåta kunde hon inte lösa.
Hon behövde en nyckel för att låsa upp dörren till sitt sinne.
Så hon använde sin andra önskning.
Jag lärde henne att drömma, som djinner drömmer, i vaket tillstånd.
På det sättet fann hon lösningarna.
Hon kunde förklara osynliga krafter, elektromagnetiska fält.
Det som djinner är gjorda av.
-Är du elektromagnetisk? -Du är av jord, jag av subtil eld.
När hon blev med barn drabbades jag av lycka-
-för det skulle stärka vårt band.
-Bar hon ditt barn? -Ett barn.
Av eld och jord.
-Hur gick det galet, då? -Jag älskade henne.
Jag älskade hennes iver och vrede och att jag kunde glädja henne.
Jag älskade henne högre än Saba.
-Mer än din egen frihet? -Ja.
Jag önskade behålla henne, att förbli hennes fånge.
Tanken på att bli fri gjorde mig illamående.
Jag kom på mig själv med att hindra henne från att önska en tredje gång.
Jösses.
Jag förstörde alltihop.
Hon sa att jag höll henne fången, precis som hennes make.
Jag försökte gottgöra det.
För att sona det satte jag mig i flaskan.
Så att den kunde förslutas och hon hade makten.
Att vara ingenting inne i flaskan. Det kunde jag göra för henne.
Och varje gång lugnade det henne.
Varje gång förutom den sista.
Som en plötslig åskstorm bröt hon ut i tårar och sa:
"Jag önskar att jag kunde glömma att jag nånsin träffade dig."
Och det gjorde hon. Ögonblickligen.
Hon var fri. Jag var fängslad.
Hon hade glömt mig.
Alithea, hur kan det vara...
...ett misstag att älska nån?
Jag har en önskning.
Men jag är rädd att det är för mycket att be om.
-Kan jag uppfylla önskningen? -Jag hoppas det.
-Önskar du det av hela ditt hjärta? -Jag är helt säker.
Jag är här för att älska dig.
Och...
...jag önskar att du älskar mig tillbaka.
-Önskar du att vi älskar? -Ja, det också. Alltihop.
Och du vill överlämna dig själv till detta?
Ja. Ja.
Jag vill att vår ensamhet ska vara gemensam.
Jag längtar efter den kärlek man hittar i tidlösa historier.
Jag vill ha den längtan du kände gentemot drottningen av Saba-
-och kärleken du gav till geniet Zefir.
Det vill jag ha.
Mig?
Dig.
Dig?
Mig.
Är det för mycket? Är det för mycket att önska sig?
Kom.
Vad gör man med längtan som väckts?
Hur kan jag övertyga er om att jag en gång älskade en djinn?
Oavsett vad skulle få tro mig.
Kärlek kommer inte till oss tack vare förnuftet.
Den är mer som en ånga. Eller kanske en dröm-
-som ska locka in oss i vår egen historias förtrollning.
Om det är sant, hur vet vi om det är äkta?
Är det en sanning, eller bara galenskap?
Jag reser till London idag.
Följer du med mig hem?
Det är inget lätt ställe att vara på, men det är bättre med dig.
Här borta, tack. Upp med händerna.
Kliv ut igen, är du snäll.
Vad har du i fickorna?
Det är en tom flaska och en propp.
-Den måste röntgas. -Den är ömtålig och kan gå sönder.
Inget händer. Kör den genom maskinen.
Pass och boardingpass.
-Den är ganska ömtålig. -Madam.
Det är en saltströare.
-Nej! Ingen röntgen! -Stopp. Stopp.
Madam.
I din egen takt.
Luften är tjock här.
Full av insisterande röster och stressade ansikten.
Som lille Einstein?
-TV och mobilantenner och sånt? -Ja.
Ja. Alla era geniala apparater mumlar samtidigt. Böj på huvudet.
Hör du allt det där?
Jag ser och känner det också.
Jag är en sändare.
Är det inte för mycket?
Jag är en djinn. Jag kan anpassa mig.
-Jag vänjer mig snart vid det. -Hon är tillbaka. Det tror jag.
-Är hon med nån? -Hon pratar med sig själv igen.
Hej, Clementine. Fanny. Allt väl?
-Hade du några problem? -Problem? Vad då för problem?
-Med dina utländska vänner. -Vi funderar ofta.
Varför slösar dr Binnie tid på att studera andras kultur?
-Skäms du över vår brittiska kultur? -Nej.
Nej, men jag skäms över folk som är rädd för de som är annorlunda.
-Vad menar du? -Hon kallar oss intoleranta.
-Du sa det, inte jag. -Det handlar inte om utseendet.
-Det är deras livsstil och tro. -Och deras mat.
Det finns etniska människor överallt. Vi är i underläge, det blir vår död.
-Det är onaturligt. -Alla varelser har sin egen plats.
-Det var så Herren ville ha det. -Vilket struntsnack.
-Det är vetenskap. -Ja, djur har naturliga habitat.
Men människor kan leva var som helst.
-Det är bara en åsikt. -Och du har fel.
-Det här finner jag mig inte i. -Låt den galna damen vara i fred.
Jag har aldrig sagt det här till er, men ni är båda två ömkansvärda.
-Håll tyst! -Korkade och ömkansvärda.
Hallå, skithög! Se till att din murgröna inte växer på vår sida!
Varför låter jag mig provoceras? Jag borde tycka synd om dem.
Det här är mitt hem, min fristad.
Jag skulle kunna önska dem...
-Det är ingen önskan. -Jag vet.
Min djinn.
-Hur var din dag? -Varenda ljud och varje doft var din.
Du var överallt.
Jag är strax tillbaka.
-Vem kan det vara? -Det kan vara hon.
Clem, Fanny.
Kikärter, nejlikor, pistagenötter.
De smälter i munnen.
Det här är min vän.
Han ska stanna här ett tag.
Hej.
-Hej. -Hej.
Min djinn sa att när de samlas så berättar de historier för varann.
Historier är som andetag för dem. De skapar mening.
"Ja,", sa jag. "Så är det för oss också."
Varje historia är ett fragment av en oändlig, föränderlig mosaik.
Och denna lilla sten måste, precis som alla historier, få ett slut.
Handlar det om önskningar är den ett varnande exempel.
Så hur ska det gå galet? Det kanske redan har gått galet?
Trots att sanningen stirrade dem i ögonen vände de den ryggen.
Så sanningen dolde sig i skuggorna.
De följande dagarna följde djinnen med narratologen till arbetet.
Och när de inte var tillsammans utforskade han världen.
Idag hade jag en fantastisk dag.
Jag såg många saker.
Jag såg en människa se in i en annan levande människas hjärna-
-och stoppa en dödlig blödning.
Jag besökte acceleratorn.
En enorm pryl som undersöker vad materia är gjort av.
Sen såg jag en enorm parabol-
-som lyssnar till för länge sedan döda stjärnors viskningar.
-Mänskligheten är ett under, Alithea. -Jag är glad att du tycker det.
Allt detta otroliga har hänt sen jag fångades i Zefirs flaska.
-På mindre än 200 år. -Ja, men...
Jag menar, det är ju bara ingenjörskonst och teknik.
Trots alla prylar-
-är vi fortfarande förvirrade.
När vi inte kan kontrollera kaoset-
-fylls vi av fruktan och panik.
-Då vänder vi oss mot varann. -Självklart, det ligger i er natur.
Ja. Historien ändrar sig aldrig.
Hatet vinner.
Det metastaserar och lever längre än kärleken.
Jag vill bara tala om kärlek.
-Ni är så fulla av motsägelser. -Tack så mycket.
Mänskligheten, vilken gåta.
Ni famlar runt i mörkret.
Men ni utnyttjar ert intellekt. Det är en fantastisk historia.
Det ska bli spännande att se vad det leder till.
-Eller hur det kanske slutar. -Det också.
En dödlig får aldrig reda på det, men kanske en djinn.
En djinn har all tid i världen.
-Vilken tur ni har. -Kanske det.
Men ni som är tillverkade av jord-
-har förmått överglänsa djinners och änglars kraft och mål.
Ni behöver oss inte. Vi kanske tynar bort...
-Och försvinner? -Ja.
-Det var det jag föreläste om förr. -Ja, det vet jag.
Ändå är du här.
Min omöjlige.
Ja.
Hallå?
Jag är hemma!
Hallå?
Djinn?
Min älskade?
Djinn?
Vad är det här?
Hör du mig? Djinn, säg nåt.
Försök säga nåt.
Jag önskar att du säger nåt till mig.
Jag sov.
-Djinner sover inte. -Vi tar en lång, frisk promenad.
Jag har förberett nåt till oss. En fantastisk kväll för oss.
-Det blir helt fantastiskt. -Stopp!
Jag kan skjuta bort de här elektromagnetiska fälten.
Vi ger oss ut på en picknick.
Vi spelar ukulele.
-Det finns en plats åt mig här. -De här krafterna försvinner aldrig.
Jag övervinner dem för dig, min älskade.
-Tack för att du försökte. -Tror du inte att jag älskar dig?
Kärlek är en gåva man ger av fri vilja.
Det är inget man kan be om.
Jag lurade oss båda. När jag formulerade önskningen-
-tog jag bort din förmåga att uppfylla den.
Jag om nån borde veta det.
Jag tänker inte förstöra det här igen.
Min djinn, om den här världen inte passar dig-
-så önskar jag att du återvänder dit du hör hemma.
Var det än må vara.
VARSAMT GLAS
TRE ÅR SENARE
Djinner berättar historier för varandra.
Historierna skapar mening...
Elektromagnetisk djinn
Mor!
Kom hit. Det är inte mamma.
TRE TUSEN ÅR AV LÄNGTAN
Såg ni det?
Han besökte henne då och då, och de tog till vara på varje sekund.
Trots smärtan från den högljudda himlen-
-stannade han alltid längre än han borde.
Långt efter att hon bett honom att ge sig av.
Han lovade att komma tillbaka i hennes livstid.
Och för henne var det mer än nog.
BASERAD PÅ A.S. BYATTS NOVELL
Översättning: Tilda Appelberg Scandinavian Text Service