Är det en gåva från kejsaren?
Kejsaren erbjuder mig enbart sin säng.
Och han lånar bara ut den åt er!
Varför plågar ers majestät det stackars djuret?
För att det är en bastard.
Som monsieur de Luynes, som får samma behandling.
Vilken humor, ers majestät!
Makten har inte släckt er, utan lyst upp er...
Sätt er, slinka. Ni älskar män för mycket för att det ska smickra mig.
Ja, jag älskar dem verkligen.
För att väcka er aptit har jag placerat ut riktiga godsaker runt oss.
- På tal om det, är ni nöjd med er neger? - Mycket.
Får vi röra honom?
Kom hit, raska på!
Raska på!
Närmare, idiot. Närmare!
- Färgar det av sig? - Mycket lite.
Minsann!
Man vågar knappt föreställa sig vilka njutningar den här munnen kan ge.
- Vad är det här? - Håll käften!
Är det en del av leken?
Döda mig inte! Jag är skådespelare!
Släpp telefonen!
Det är han som är kund, han är stenrik!
- Nej... - Hit med pengarna!
- Han har betalat för det här! - De jävlarna älskar det.
- De hatar fattiga, araber och svarta! - Håll käft!
Jag har ett handelsföretag i Montpellier. Ni tänker väl inte döda en skit?
- Skona mig, jag är muslim. - Jag också.
Jag är jude.
Vill du ha min stora mun, va?
- Titta på din pappa. - Han fattar ju inget.
Han lider. Han lider verkligen.
Man skulle kunna tro att han får kulorna uppätna av en hund.
Snart kommer han att säga: "Vad är det här för nåt?
Jag fattar ingenting. Är det en film, en serie? Det är ju rasistiskt!"
- Jag förstår inte. - Vad sa du?
- Vad är det? - Tyckte du inte om det, pappa?
- Vad säger du? - Ta av dig hörlurarna, älskling.
Varför ska jag se det här?
Det är piloten till miniserien jag producerar för Starnet.
Jag förstod inte ett ord av vad han sa.
- Han gör fiktion för en digital plattform. - Ja, visst.
- Men det är väl rasistiskt? - Nej, då!
Skrattar du åt det? Varför då?
- För att det är satir, pappa. - Jaha. Ja, det är klart att det är satir.
Förlåt att jag är så korkad. Det är väl alltid bra att ha en dumbom vid bordet.
Nej!
Jag tycker att det är billigt. Att behandla svarta som djur...
- Pappa... - Vem tittar på det?
Alla!
- Lugna dig, mamma. - Hela världen, miljoner!
- På internet, alltså? - Ja, på internet.
På plattor, på VOD, du kan ju inte orden.
Förlåt mig.
Be inte om ursäkt, du skiter i det. Det är ju sant.
Han skiter i det jag, och du, gör.
- Jag tar gärna lite mer vin. - Med eller utan alkohol?
Finns det vin utan alkohol, nu?
Vi måste skynda oss, vi åker till nästa om 30 minuter.
- Det verkar finnas snyggingar här. - Vi jobbar faktiskt inte med porr.
Jag inspirerades faktiskt av ett befintligt företag.
En barndomsvän arbetar med att iscensätta historiska aftnar.
Pappa. Pappa?
- Va? - Minns du Antoine?
- Vem då? - Antoine Beck, som mådde rätt dåligt.
Du älskade ju pojken. Du lånade ut böcker till honom.
Nej, jag är ledsen.
Jag... minns inte.
I alla fall, för tio år sen startade han ett företag som har gjort succé.
Klassisk fiktion påverkade inte folk, sa han.
Så han erbjöd sina kunder att uppleva vilken tidsperiod som helst.
Medeltiden, andra världskriget, vad som helst.
Fint, god kväll.
Får jag se era skor?
Okej, perfekt.
Puffa upp det där, lite. Det måste...
Pierrot!
Pierrot, kan du tända det här?
God kväll. Jättebra...
Okej, perfekt. Jättefint.
Mathieu Molé? Jag har ju sagt det, han är inte född än.
Ja, men nej, nej...
God kväll. Är det er? Den får ni ta av er.
Hör ni, vi lägger ner telefonerna nu! Nu kommer vi i stämning.
- Fokusera, nu! - Var är Paul?
Här!
- Vad heter du? - Paul.
Nej, imorgon kväll.
Jaha. Hans Axel von Fersen. Svensk greve och officer som år 17...
- Som år 17... - Citera inte Wikipedia.
Du måste låta naturlig. När är du född?
År 19...
- Tvekar du? - Nej.
Jo, det gör han.
- Lite... - Tveka aldrig!
Kunden vet allt om Marie-Antoinette, det är hennes dröm att vara subban.
Hon är jobbigare än jag. Ni måste veta allt.
Er biografi, personen ni spelar, era tics, er dialog...
God kväll.
Er dialog...
- Det måste vara dyrt. - Det beror på vad man vill ha, men ja.
Men det går otroligt bra. Han har köpt en lokal på 2000 kvadratmeter.
Han hyr också ett litet slott nära Fontainebleau.
Nostalgi är nåt som drar allt mer publik.
- Det låter ju toppen. - Ja...
Victor, om ni fick återuppleva en epok för en kväll, vilken skulle det vara?
Forntiden.
När jag låg med min fru.
Margot?
- Margot, skynda dig, vi ska öppna. - Jag kommer!
RESERVERAT ANTOINE
Glöm hörsnäckorna imorgon. Vi kan inte hjälpa alla 40 då.
- Är han fortfarande ihop med Margot? - Nej, har du inte hört?
- Hon ska vara med i en teaterpjäs. - Än sen?
- Han tål inte att hon gör nåt annat. - Var det han som gjorde slut?
Jag vet inte, det var väl båda två.
- Bjöd du Antoine? - Nej.
- Lägg av, jag såg hans namn. - Var då?
På listan.
Jag bjöd honom av ren artighet.
Sen när är du artig?
Sen jag började le.
- Sluta, jag hör dig gråta varje kväll. - Det ingår ju i rollen.
Och texten är löjlig.
- Du tänker på hans stora, vackra ögon. - Sluta.
- På hans haltande gång. - Håll käft.
Och på hans enorma, fuktiga kuk.
Vad vet du om den?
Skulle det störa dig? Skulle det störa dig av artighet?
- Vart ska vi? - Till 1932.
- En Hemingway-afton. - Vem valde vi som Hemingway?
- Sylvain övergav oss. - Hon tog Maurice.
- Var det han som spelade de Gaulle? - Ja.
- Han är för gammal. - Han kan i alla fall engelska.
Ni som med en enkel gest griper tag i stjärnorna.
Druckna, mätta, enkla, ni sliter ner storseglet.
Ni kan välja vem ni vill. Ung, gammal, man, kvinna...
- Så om jag pratar svarar han? - Nej, inte för er.
Röstigenkänningen funkar bara på engelska och franska.
- Så ni har alltså inga patienter längre? - Tvärtom.
Jag har 3000.
- 3000? - Per dag.
Vi utvecklade en sajt för psykoanalys online.
Den baseras på frågor som ofta återkommer.
Visst är de vackra?
Det ser ut som en utställning om Oidipuskomplexet.
- Skulle ni vilja dedicera den här...? - Självklart.
Jag sålde bara tre exemplar.
- Och ni heter...? - Brigitte.
Det är till min mormor, hon läste den när jag var liten.
Bruno heter jag. Jag sköter marknadsföringen åt er son.
Han är en fantastisk chef. Otroligt snäll.
Det hoppas jag, med tanke på vad han tjänar.
Och vad håller ni på med just nu?
Just nu sitter jag ner. Varsågod.
Tack.
Han sussar.
Ursäkta?
Min make. Han tar en tupplur.
Han kanske är trött.
Nej, han är uttråkad.
Vad är det här, tomatjuice? Det är ingen vodka i den.
- Jag dricker inte alkohol, Antoine. - Du...
Dricker inte Hemingway alkohol?
- Hemingway stank alkohol. - Jag heter Maurice.
Det gör inget, Antoine. Tomat och peppar ska ju dölja vodkalukten.
Jag vet, men det luktar inte peppar.
Jag har precis varit magsjuk. Min mage är fortfarande känslig.
- Häll vodka i hans glas. - Han har ju spytt i tre dagar.
Ta nån annan, då. Kunden har bett om en fylla med tre alkoholister.
Så häll i vodka och peppar. Jag skiter i om de blir sjuka.
Då så, mina herrar...
- Vad gör tavlan där? - Jag vet inte, men hon är vacker.
- Mycket, och intelligent. - Och rolig.
- Jag skulle gifta mig med henne. - Jag också.
- Är det ni som har hängt upp den? - Nej.
Ja.
Och jag, orörlig, metallisk.
Jag sliter ut min njutning ur elden från deras tårar.
- Det var härligt att ses. - Ja, det var det.
Varsågod. Se upp.
Kör försiktigt!
Har du sovit gott?
Låser dörrarna.
Håll käften. - Jag pratar med bilen.
När ska vi ses och prata om det där projektet?
Ja, det var så sant...
Jag ringer dig imorgon. - Starta bilen.
- Och här... det här är till dig. - Vad är det?
- En present. Du får se. - Tack.
Starta nu.
- Ska du inte öppna? Är du inte nyfiken? - Det är väl ännu en av hans leksaker.
Tycker du inte att han ser irriterande ut?
För att han är snygg eller rik? Du är så avundsjuk.
Avundsjuk på min son?
Om 300 meter, sväng vänster.
Jag är inte avundsjuk, men du älskar honom så mycket
att vi kan ha en trekant.
- Sväng vänster. - Kan du inte stänga av den där?
- Nej, jag föredrar den. - Över min röst?
Din son försöker ju bara hjälpa dig.
- Jag vill inte jobba med ett tv-spel. - Det är en animerad serie.
- Jag arbetar på ett seriealbum! - Det är samma sak.
Det är teckningar, figurer, dialog, ett manus.
- Skillnaden är att du kan tjäna pengar. - Jaha, pengar!
Handling! Läs Freud igen, va.
"I begynnelsen fanns handlingen!" Minns du?
- Titta på vägen. - Det är en Tesla, den kör själv.
- Mig skrämmer det. - Allt skrämmer ju dig, älskling.
- Sväng vänster. - Håll tyst, jävla subba.
- Fan! - Vad då?
Jag har ingen mjölk till imorgon. Kan du köpa?
Jo, självklart.
- Låser upp dörrarna. - Tack.
Nu skålar vi för alkoholen!
Ledsen, förlåt mig.
Ursäkta mig.
- Ja, älskling? - Jag orkar inte mer, François.
Vad är det?
Jag måste styra min reptilhjärna, för jag börjar förstå njutningen sadister känner.
Jag är på min historiska afton, med Faulkner och Hemingway.
Jag kan inte prata.
- När ses vi? - När du vill.
Jag måste gå. Jag älskar dig. Jag funderar, i alla fall.
Jag fattar inte, men kortet fungerar inte.
Det här är ju hemskt!
Vi är väl överens om att vapnen bara skjuter lösa skott?
Fan!
TIDSRESENÄRERNA INBJUDAN
Bäste monsieur Drumond, er son och jag vill bjuda er på en afton
organiserad av Tidsresenärerna.
Rök detekterad. Rök detekterad.
Far åt helvete!
Fan också.
Fan!
- En liten joint innan du somnar? - Nej, tack.
- Vad är det du gör? - Jag testar en rogivande miljö.
Man behöver bara blinka för att byta värld, helt underbart.
- Du, då? - Jag testar en bok av papper.
Man behöver bara vända sida för att få veta vad som händer.
Jag gillar ju att teckna med krita och att måla med färg.
- Jag vill gärna bli kysst av din mun. - Rör dig själv med din hand.
- Hur släcker man den här? - Lista ut det!
Men för i helvete...
- God natt. - God natt.
- Men nej! - Fem minuter, det gör mig avslappnad.
- Det gör att jag hackar tänder. - Hacka, då!
Här är gästrummet. Vi har ju aldrig gäster, så du kan väl sova här.
- Vill du inte sova ihop längre? - Nej, jag åldras snabbare då.
Du behandlar fortfarande svinet som avskedade mig från tidningen.
Du har släppt alla patienter, förutom han som gjorde mig arbetslös.
- Det är din bästa vän. - Det var det.
Nån måste ju arbeta!
Ta av dig masken, det går inte att gräla.
- Nej, jag vill inte se din farfarspyjamas. - Jag är ju farfar!
- Du är farmor. - Ja, men det syns inte på mig.
Ta av de där!
- Ta av dem! - Nej!
Stick härifrån! Dra!
- Varför då? - För att du kritiserar allt, allt!
Det förstör mig. Först var det roligt, men inte längre.
Jag tror faktiskt att du har levt för länge.
Jag tänkte: "Han tar livet av sig. Han hatar samhället och framsteg."
Han arbetar inte längre, han retar sig på sin son.
"Han sätter väl en kula i pannan!"
Men, nej.
"Jag är här, jag mår fint. Jag ser er och jag stör er!"
- Jag får inte ens bli änka! - Skulle jag inte jobba?
- Du hade väl en serie? - Det går framåt.
Det har det gjort i fyra år. Det går framåt baklänges.
- Ingen köper böcker längre. - Ingen köper dina böcker.
- Sluta dricka! - Jag dricker, jag lever, jag går framåt.
Du borde dricka lite oftare.
- Vad gör du? - Jag ger dig sparken, sånt är livet.
Alla ger dig sparken. Du är urtypen för den sparkade.
- Varför måste jag ge mig av? - Jag betalar hyran.
Du har inte ens en mobil.
Och bli som du, som stirrar på den jämt?
Som beställer allt online? Vi lagar inte mat, vi går inte på bio.
Min bokhandel har lagt ner och mina teckningar säljs som antikviteter.
- För att det finns andra saker nu! - Men jag tycker inte om dem.
Stick, då! Var stolt, håll huvudet högt!
Sträck på ryggen och fall ensam för fiendens kulor!
- Är du full? - Och så dina jäkla kläder.
Det är bara grått och svart. Till och med nytvättade stinker de!
Akta dig, Marianne. Fortsätter du med det här så kommer jag att sticka.
Jaså? Så där.
Och så där!
Då så, varsågod.
- Om jag går ut genom den där dörren... - Gå, nu!
- Tänk efter, nu. - Okej.
Det går bra. Du kan gå, det är bara två meter. I begynnelsen fanns handlingen!
Hur gör jag med pengar, då?
- Har du funderat på prostitution? - Vet du vad, jag sticker.
Jag ger mig iväg.
- Jag flyttar, jag lovar. - Det är det enda jag vill!
Bravo!
Elak.
- Men var sov han nånstans? - Jag har ingen aning.
- När kan vi ses? - Har du berättat?
Nej, inte än.
Monsieur Giraud!
- Du då? Hur mår du? - Jag vet inte.
Bra. Fri.
Min älskade, jag vill att du ska veta...
- Fan, du skrämde mig. - Förlåt.
Vad gör du här?
Jag tror att jag nästan pissade på mig.
Ett par droppar.
Vad sa han, då?
- Går tidningen bra? - Tja...
Jag skiter i vilket.
Jag förstår.
Du ser ut att må bra för nån som har sparkat 20 personer.
Tack. En liten whisky?
Går det bra med min fru?
- Din behandling, menar jag. - Ja, hon är bäst.
- Jag tror att hon är otrogen. - Nähä. Marianne?
Ja...
Med vem?
Alla. Vem som helst duger nog.
Vem som helst. En idiot, en usling, en jävla...
Bara han är yngre än jag. Hon vill ha nåt nytt.
Om det gjorde henne yngre skulle hon slicka på blöjor.
- Hon vill leva, den dåren. - Vill inte du det?
Under de här omständigheterna...
Jag förstår.
Du förstår en massa, du.
- Är du fortfarande otrogen? - Nej. Nej, inte alls.
Fasen. Jag tänkte på lägenheten, den där ungkarlslyan du hyrde ett tag.
Han fick nycklarna dit.
- Så min make bor hos dig? - Ja.
Då vet vi ju åtminstone var han är.
Jag skojar bara.
- Var ska vi vara, då? - Hos dig.
- Skojar du? - Inte alls, tvärtom.
Jag vill älska dig överallt, på riktigt.
- I vår ålder? - Du har ingen ålder.
- Är du seriös? - Du är den yngsta jag har älskat.
Nu fortsätter vi.
- Hur mår ni? - Ganska bra.
Jag vet inte om jag har sagt det, men jag har drömt om min bror.
- Varför tittar du så där på mig? - För att jag är glad att se dig, pappa.
När du dog bad mamma mig att läsa breven ni skickade till varann.
Jag upptäckte en snäll, känslig man.
Jag borde ha gått på begravningen, jag är hemskt ledsen för det.
Jag var rädd för att gråta, för att du skulle sätta dig upp och säga:
"Ta dig i kragen, vi är inte homofiler."
Jo, sånt kunde du säga.
Det tog 15 år innan jag fällde min första tår.
Gråt min son, gråt.
Får jag?
Det skulle göra dig gott.
De är i toppform ikväll. Nästan som Claude Lelouch.
- Kan du gråta vore det bra, Gérard. - Jag gör så gott jag kan.
- Vi kan sätta igång lite musik. - Ja, tack.
Mitt liv är helt misslyckat.
Jag slösade bort dina pengar.
Det är vad jag gör bäst.
Det, och känna ånger.
Du gick åtminstone framåt.
Du var hård...
...men du gick framåt.
Min älskling.
Så där. Det här blir bra.
Visst är det bra?
De blir perfekt.
TIDSRESENÄRERNA IINBJUDAN
Följ med mig.
Kom in, monsieur.
- Slå er ner. - Tack.
Först vill jag ställa några frågor.
- Får jag fråga vad ni arbetar med? - Det går bra.
- Vad arbetar ni med? - Inget, jag...
Jag är tecknare. Jag gör illustrationer i en tidning.
- Jag gör karikatyrer av politiker. - Coolt.
Men tidningen finns inte kvar... Jo, den finns.
Men bara på internet, och de använder inte illustrationer längre.
Bara en massa skit, inga illustrationer.
Okej...
Då har vi det...
Är det han?
- När skulle ni vilja börja? - Ju tidigare, desto bättre.
Just nu har jag inga åtaganden, inga projekt.
Jag har inget att göra i livet.
Jättebra!
Vad gäller tidsperiod, har ni en idé, eller vill ni att jag kommer med förslag?
Jag gillar faktiskt '74 väldigt mycket.
- 1974? - Ja, 1974.
Den 16 maj 1974, i Lyon.
- Det var väldigt exakt. - Ja, den dagen träffade jag en person...
...som jag älskade mycket.
Vi åt ofta på samma restaurang. Det har blivit apotek, nu.
Lever personen fortfarande?
Nej, hon är död.
Hon är död sen några år tillbaka.
- Är det ett problem? - Nej, inte alls.
Tvärtom.
Tvärtom?
Förlåt, det var inte så jag menade.
Vem i den här scenen vill ni spela?
Mig själv.
Jaha, så ni vill vara er själv?
Ja, inte för att jag älskar det egentligen
men vid den tidpunkten var det inte så hemskt.
Det var inte fantastiskt, men det var... Det var bättre.
Ni låter inte övertygad.
Jo, visst, jo då.
Jo, då.
Jag ska förklara hur det går till.
Vi kontaktar er om några dagar och kommer då och hämtar upp er.
- Blir det i Lyon, eller...? - Nej, det tror jag inte.
Vi har många olika scenbilder och vår stora lokal ligger i närheten.
Om det hjälper har jag ett dokument.
- Det är utkastet till en serietidning. - Ja, visst.
- Det är samma kafé. - Perfekt, tack.
Jag var ung, då.
Det är ju jättebra, det finns bilder och allt.
- Var försiktig med dem, är ni snäll. - Okej.
Monsieur.
God dag, monsieur Drumond.
Så trevligt, har ni haft en trevlig resa?
Det är galet, hotellet försvann ju på 80-talet.
- Det känns som om jag är här. - Ni är ju här!
Här är er nyckel.
Nummer 14, eller hur?
Ja, nummer 14. Precis.
- Vi har hängt in era kläder. - Mina kläder? Vilka kläder?
Förutom det här, har ni foton, nåt annat?
Jag bor inte längre hemma.
Så jag har inte så mycket kvar.
Ni ljuger inte när ni säger att ni skräddarsyr de här tillställningarna.
Nej.
- Margot. - Nej.
- Vad vill du? - Du var fantastisk.
- Du såg ju bara slutet. - Jag hade inte tid.
Inte jag heller.
- Går det bra? - Du såg ju, det var fullsatt.
- Stade de France nästa. - Du måste komma tillbaka.
Lägg av! Vad vill du?
Jag behöver dig.
Inte jag.
Jag vill inte träffa dig mer, fattar du?
Jag pratar inte om oss, utan om ett jobb.
Det är samma där. Jag vill varken eller.
Den här gången är det viktigt.
- Sluta ta för givet att jag bara säger ja. - Det gör jag inte.
- Jag har alltid sagt ja till dig. - Nej.
Ja... Fortsätt, fortsätt!
Ja, ja, ja!
Ja!
Nej.
Vad är det, Vem är kunden?
Det är en person jag känner, som betyder mycket.
Nån som betyder mycket för dig?
Nån levande, menar du?
Han gav mig en bok som räddade mitt liv som liten.
Det tackar jag honom inte för.
Det är en stor grej, du får mycket att spela med.
- Får jag improvisera? - Varför vill alla alltid improvisera?
Nej, du skulle inte klara av det.
- Jag? - Du skulle gräla på mig.
Du lyssnade inte, du stirrade bara tomt.
Nej!
Till och med nu stirrar du bara ut i intet. Var är du nånstans?
Margot! Margot?
Har ni sett Margot? Kan nån ringa Margot?
Hon har nummer 0612452715.
Vi har repeterat i två dagar, men inget händer!
Det är väl inte så komplicerat! Vad ska vi göra under tiden?
- Hur gammal är ni? - 85 år.
Madame här är 85 år gammal, så hon har säkert annat att göra
än att vänta på att du får tummen ur och börjar spela scenjäveln!
Å nej, jag...
Sen ber du om ursäkt.
Snälla du, gråt inte. Vi har inte tid.
Vi jobbar.
Förlåt mig. Jag pratar inte med dig, jag...
Jag pratar ju med skådespelaren, rollen.
Sen börjar du om.
Jag tänker inte börja fjäska för er, för i helvete!
Om man måste vakta sin tunga hela tiden, för att...
...madame är gjord av glas och vi får absolut inte såra eller störa henne!
Byt yrke om du inte klarar av att bli tillsagd!
Hon är så känslig, skådespelerskan...
Nej, nej, nej, nej!
Vi har repeterat i två dagar, och du kan inte ens titta!
Sen säger du förlåt.
Du var underbar. Kunden blev helt bedårad, han älskade dig.
Förlåt för tidigare. Det berodde på scenografin, jag var försenad...
Inga problem.
- Du måste söka vård. - Måste jag? Du krossade min näsa!
Det är alltid nån detalj, en blick, en replik jag säger fel...
- Jag kommer aldrig att göra rätt. - Du är bäst.
- Varför behandlar du mig så illa, då? - Aj, mitt ben! Sluta.
Varför?
Jag försöker faktiskt. Jag mediterar.
Jag har träffat en specialist, men jag vet inte...
Se upp, du skvätter ju vatten överallt.
- Förlåt. - Meditation?
Han är tecknare.
Han var väldigt i ropet på 80-talet.
- Vad skulle min roll vara, då? - Hans stora kärlek.
- Du är bra på att spela stor kärlek. - Spara det åt dina slinkor.
- Ska du inte stanna? - Nej, jag måste rekonstruera 70-talet.
Vi tar 50-talskaféet, men jag måste göra om...
Dra åt helvete.
Här, glöm inte den här.
God natt.
- Ska du inte ha sönder nåt? - Nej.
- Sist knäckte du min byrå. - Jag mediterar.
- Hejsan, sötnos. - Hej.
- Vad roligt att se dig igen. - Ja... du har tur.
- Margot, hör du mig? - Ja, tyvärr.
Kunden är på väg.
- Då sätter vi igång. - Har alla sina papper?
- Jag pratar med er! - Ja, då.
- Paret där borta är helt fel. - Vad är det med dem?
De är för unga och snygga. Det ser ut som en reklam.
- Vi hinner inte byta. - Han kommer.
Amélie, jag vill prata med dig. Ser du den unga damen bakom dig?
- Kan du ta hennes plats? - Jag är inte skådis.
Jo, det blir perfekt.
- Grymt. - Grymt.
- Gå och byt om. - Okej, visst. Det blir kul.
Ja, eller hur.
Alla på plats, kom igen! Snabba på!
Tänd era cigaretter, allihop. Kom igen, cigaretter!
- Tjena. Allt väl? - Ja, visst...
Kaféet var mitt liv, mitt kontor, mitt hem.
Jag hade sovit på en soffa om Yvon hade låtit mig.
Hejsan, Mesrine, Läget?
Som jag minns det levde du.
Vad var det ni tyckte om med 70-talet?
Det kändes mycket enklare. Det fanns rika och fattiga, höger och vänster.
Man försvarade invandrare utan tanke på ekonomin.
De som var religiösa försökte inte tvinga på en nåt.
Folk pratade med varann utan att titta på sin telefon.
Och jag var yngre.
Och dina föräldrar mår bra?
Nej... jag menar ja...
Jag vet faktiskt inte längre...
Ditt bord blir ledigt om fem minuter.
- Härligt. - Vad vill du ha medan du väntar?
En liten Suze?
Suze är bra, alltså. Det var gott, Suze.
Ge lille Victor en Suze.
"Ge lille Victor..."
Vad är det ni läser?
France-Soir.
Tack. Kan ni påminna mig om vad ni heter?
Å nej, idiot...
Jean-Claude, du heter Jean-Claude.
- Jean-Claude. - Ja visst, ja!
Den lilla mustaschen och Toulouse-dialekten.
Jean-Claude.
Sen fick vi reda på att han tog heroin och han dog i en överdos.
Det var inte alls roligt, jag vet inte varför jag ler.
Det är bara det att... se det här igen... Det är bra, de har gjort ett bra jobb.
- Får jag ställa en fråga? - Naturligtvis.
Vem är finansminister?
Finansminister 74. Kom igen, fort!
74, kom igen killar!
- Fourcade. Fourcade! - Jean-Pierre Fourcade.
Fourcade.
Fel. Den 16 maj blir han det först om två veckor. Det är Giscard.
Den jäveln. Säg att du skiter i politik.
- Än sen, jag skiter i politik. - Ni gör rätt, det går ändå åt skogen.
Den ende som inte snackar skit är Coluche, han borde ställa upp.
Kalvfrikassé för 20 franc, det är nåt för mig.
Den är god, dessutom.
Ja, det är klart.
Saltfläsk med linser, lammragu, köttpaj, coq au vin, queneller.
Det är riktig mat, det. Man blir fet och dör, men med ett leende.
Ursäkta mig, men är ni här på riktigt eller är ni skådespelare?
Nej, jag är kund, jag betalar, som ni.
- Jaha, så vi har samma scen? - Ja.
Jag gillade såna här ställen, så jag passade på. Stör det er?
- Inte alls. - Fast jag bodde i Lilles.
- Vilken ålder ville ni vara? - 25 år.
- Och ni? - 18.
- Där ser man. - Ja, när man ändå håller på, så.
- Ungdomarna här, vill ni ha mer? - Nej, tack.
- "Ungdomarna." Det är ju löjligt. - Jag gillar det.
- Och ni kan få er själv att tro på det? - Ja, visst.
Ni skulle bli förvånad.
Man stretar emot lite i början, men sen... Jag har varit här i två veckor, nu.
Två veckor? Då är ni förmögen.
Ja, min pappa lämnade pengar efter sig.
Det är honom jag ska träffa ikväll. Det gör jag varje kväll.
Varje kväll återupplever jag den kväll jag önskar att vi hade fått.
Där kommer han ju. - Pappa!
- Trevlig kväll. - Ni också.
Pappa...!
- Han är ju helt galen. - Hur så?
- Om du vill äta är bordet snart färdigt. - Schysst.
Vill ni ha dessert?
Ja, ni kommer tycka att jag är knäpp,
men kan jag få hårdkokta ägg, med socker på?
Det ordnar jag.
- Jag har lämnat honom. - Vem då?
Din far.
Och eftersom du frågar har jag träffat nån.
Ja, nån som är mycket yngre, mer positiv och mer... tja, du fattar.
Vi har pratat om att flytta ihop.
Och eftersom du frågar blir det nog hos mig.
Jag älskar lägenheten, varför skulle jag flytta...?
- Men... - Ja, jag vet vad du tänker.
Att det är lite sent att bli kär.
Men för det första: Jag håller inte med.
Och för det andra: Jag är inte kär. Det tror jag inte.
Lägg ner den där småborgerliga blicken.
Freud sa faktiskt:
"Lycka skapas när man får tillåtelse att göra det förbjudna."
Så ge mig tillåtelse till det här, du fick gifta dig med en idiot.
Det är fint här. Går du hit ofta?
Varsågod, Victor.
- Tack, Lucie. - Ingen orsak.
- Lucie, kom hit. - Vad är det?
- När slutar du? - Hur så?
Jag älskar dig. Och jag har skrivit en låt åt dig.
- Lägger du av sen? - Jag lovar.
Här är "Servitrisen med ögon av gull".
Hon serverade mig Servitrisen med ögon av gull
Jag drack en skål för dig Och tänkte på hennes hull
Skulle han vara sångare?
Jag häller gärna ur Öl längs hennes figur
- Var jag bra? - Super.
Var är Margot? Freddy har ju börjat.
Lugna dig, jag kommer!
Ta en lugnande och få en avsugning, men spotta mig inte i örat!
- Okej. - Hoppas att din kund gillar transor.
Hett, hett, hett
Hör du, sångfågeln där borta! Förstör inte öronen på oss.
- Gillar du inte unga? - Jag gillar inte idioter.
- Fascistgubbe. - Homofil!
- Förlåt. - Jag ber om ursäkt.
När jag såg henne trodde jag att hon var full.
En riktig elefant i en porslinsbutik.
- Tjena, smulan. - "Smulan"?
Är inte du sjuk? Du sa att du hade 40 graders feber.
När hon var riktigt arg kunde hon få marken att skaka.
Klara?
Nu!
- Du ser inte så sjuk ut. - Jag har väl blivit frisk.
Jaha...
Det börjar bra.
Jag älskar din vita hud När du tar av din skrud
Och visar dina behag Dina sammetslena drag
- Du gör illa mig. - Gillade Nathalie skiten?
Sluta, det är bara en låt. Aj!
- Sluta, det är bara dina kulor. - Det gör ont!
- Inga flickvänner, sa vi. - Men den här är riktigt fin.
- Slyna! - Nej."Jävla subba."
- Ursäkta? - Jag tror att han sa "jävla subba".
Han har rätt.
Gör du bort dig igen slår jag dig på käften.
- Varför lägger han sig i? - Du har rätt.
Titta på mig, din tönt. Du är 41 och har inte spelat in en LP än.
Du pillar på gitarren för att kompensera din lilla snorre.
Så sa hon säkert inte, men jag har en tendens att försköna det hela.
- Håll käften. - Ja, du var bra. Fortsätt.
- Vem är ni? - Jag?
Ingen. Än så länge är jag ingen.
Tja... jag ska dra mig.
Ja, stick bara!
Unge man, om jag kan få...
- Fan! - Det var ett glas vin.
Idiot!
Era idioter. Man ser väl att det är vin? Vad är det där, va?
Men för fan! Det är min privata väst, det här.
- Fan. - Ja, de kunde ju ha sagt nåt.
- Lugna dig. - Nej, jag har lagt 35000 på det här!
Vi hade tre dagar på oss att repetera.
Sen har vi Münchenöverenskommelsen.
Skit i nazisterna!
Fan. För i helvete!
Vad gör hon?
Hon krossade en hörsnäcka på 800 euro.
Vi skriker ju i örat på henne, vad ska hon göra?
Varför får jag alltid vara skitstövel? Ser jag elak ut?
Tja...
Tja, vad då?
Nej, det är ditt utseende, inte du.
Ni kan förolämpa mig om ni vill. Det kan hjälpa ibland.
- Får jag det? - Varsågod.
Ni är ful.
Ni ljuger, ni är nyckfull och falsk.
Ni skryter, hycklar och är högfärdig.
- Ni är lumpen. - Och föraktlig, va?
Absolut.
Musset, hon älskade harangen.
Men ni la till "ful", så det blev inte...
Jag kom att tänka på det när jag såg er...
- Jag roar mig bara. - Jag också.
Mår ni bättre?
Jag börjar tröttna på att vara ihop med idioter.
Är ni alltid det?
Ja. Jag är känd för det, jag väljer alltid fel.
- Har ni dålig smak? - Mycket.
- Ni verkar trevlig, till exempel. - Ja, då är det illa.
Gift er med mig.
- Är ni seriös? - Ja, visst. Det här måste få ett slut.
Ni skulle i alla fall bli den siste skitstöveln.
Improviserar hon?
Nej, hon har bra minne.
Vad sysslar ni med?
Du pluggar till läkare. - Skicka ut Lucie med en snäcka.
Sänk ljuset lite.
Ni har inte precis kört i en läkartenta?
- Hur visste ni det? - Jag vet inte. Intuition.
Ni är duktig. Fortsätt.
Ni är född i Grenoble, va? Ni föddes för tidigt.
Aj då!
Ja, ni dog nästan. Det hade varit tråkigt.
- Och mina föräldrar? - Jag hatade dem, särskilt er pappa.
Han ville att ni skulle bli kirurg, så ni pluggade i Bordeaux.
- Men ni blev kär. - I en idiot?
- Självklart. Svartsjuk. - Elak?
Otroligt.
Ni fick bara studera hans liv.
- Så jag fick inte jobba. - Nej.
Han lämnade er för en blondin som var "jätte-jätte-jättelång".
Sen dess har ni alltid jätte-jätte-jättehöga klackar.
Ni känner mig jätte-jätte-jättebra.
Det känns så.
Bra! Hon är duktig.
- Är det allt? - Nej. Ni gillar inte att vara rödhårig.
Om några år färgar ni håret brunt. Det är synd, men...
...det var också väldigt fint.
- Och politiskt är jag...? - Märklig. Ni är kommunist nu.
- Men om 30 år röstar ni på Sarkozy. - Vem då?
Det spelar ingen roll.
Och ni?
Jag?
- Jag har er att tacka för allt. - Allt?
Ja, allt. Tecknandet, till exempel.
Ni uppmuntrade mig. Det var en hobby, men blev ett yrke.
Ni räddade mig från alkoholen. Ni fick mig att upptäcka böcker, folk, städer.
Allt.
- Han är bra på att snacka. - Det ni säger är vackert.
Jag önskar att nån sa så.
Det är nu hon ska beställa hårdkokta ägg.
Med socker.
Tänd ljuset lite till.
Är du klar, Victor?
- Lite dessert? - Ja!
Ni tror väl att jag är tokig, men får jag hårdkokta ägg med socker?
Jo visst, det går bra.
- Tack. - Varsågod.
Jag vet inte varför jag älskar det.
- Ni måste inte, det är lite märkligt. - Jag älskar det.
- Stackaren. - Är ni skådespelare?
- Jag? - Ni borde bli det, ni är duktig.
Replikerna ni levererade alldeles nyss...
- Det var verkligen... - Jag förstår inte vad ni pratar om.
Är det bra betalt? Ni har ju inte samma manus varje kväll, direkt.
Och ingen applåderar. Men om ni vill kan jag applådera.
- Han håller på att förstöra scenen. - Byt ämne, Margot.
Prata om hans händer.
Män älskar sånt. Komplimanger, överlag.
Sånt du aldrig gör, du vet?
- Vi hade varit ihop om du... - Driver du med mig?
Ursäkta mig?
Driver ni med mig?
Erbjuder ni mig inte ens en plats hos er?
Eller bjuder på ett glas? Jag fick ta idiotens öl.
Flytta på dig.
Vad vill ni ha?
Ni har fina tänder.
- Och jag älskar era öron. - Öron?
Ja visst! Varken för stora eller för små.
Och de där händerna!
Jösses, vilka händer.
- Ingen avsugning nu, sötnos. - Kalla mig inte "sötnos".
- Det gjorde jag inte. - Har de alltid varit så mjuka?
Jag vet inte, jag...
- Ja? - En whisky, tack.
- Nej, hon drack vodka. - Men jag vill ha whisky.
Får jag inte välja?
Jo, självklart.
"Telefonen ringde."
- Telefon. - Telefon.
Det är nog till er.
Hallå?
Ett ögonblick. - Marianne!
Jag kommer.
Hallå?
Jag hatade redan personen i andra änden.
Jag föreställde mig snyggare män än jag.
Och det var inte så svårt.
Okej. - Jag måste gå.
- Jag har en dejt. - Med den andre?
- Ja, med den andre. - Var sover pappa, då?
- Hos en vän. - Vem då?
Du känner honom inte.
- Stackarn! - Älskling! Var inte ledsen.
Dina föräldrar var deppiga.
Nu är det i alla fall bara han, och det har han alltid varit!
Jag känner inte igen dig. Det här är ett misstag.
Var lite glad för min skull. Det är inte dig jag har lämnat.
Jag borde aldrig ha ammat dig. Freud varnade mig:
"Att suga på moderns bröst är det första steget i ens sexliv."
Men han sa aldrig att det också var det sista.
Hej då, vännen.
Ja, hallå?
- Går det bra? - Ja, det går bra. Lita på mig.
Ser han lycklig ut?
Har han stånd?
- Va? - Berätta om han har stånd.
Jag ska se efter. Vi hörs.
Ursäkta mig. Det var min bror.
Det var det hon sa. Senare fick jag veta att det var en italienare
som hon låg med varje onsdag.
- Skulle jag vara en hora? - Det är år 1974.
Det är en förvirrad period i ert liv. Folk förändras.
Det tror jag inte.
Du har fel. Han har rätt, folk förändras.
- Håll tyst. - Okej.
Du har aldrig varit så vacker.
Är allt bra? Stör vi dig?
Du är underbar, Margot.
- Håll tyst. - Jag kan titta på dig i timmar.
Förlåt mig, jag svamlar.
Mår ni inte bra?
Jo.
Jo, jag mår bra.
Jag vill bara inte göra om samma misstag hela tiden.
Okej, förlåt. Det var fel tillfälle, fortsätt.
Jag är trött på att vänta på nåt lugnt och harmoniskt.
På nåt äkta. Jag är trött på att vänta.
Vad gör hon?
Förlåt.
Ta in sångerskan. Och Gisèle efter det.
Ta in sångerskan, och Gisèle strax efteråt.
För att se hennes leende Och höra hennes skratt
Skulle jag ge resten av mitt liv i tårar
För en smekning
Ett litet glas ömhet
Skulle jag gärna ge er hela mitt liv
Är hon sångerska?
Hejsan. Kommer du? Vi väntar på dig.
- Jag måste gå. - Redan?
Så där.
Höj musiken.
Så där, ja. Det är bra!
Du är ett jävla pervo. Du sitter och runkar framför dina egna scener.
Mademoiselle!
Ja?
Ni glömde den här.
Å, tack.
Det var trevligt. Jag vet att det inte är äkta, men jag hade kul.
Är ni här i morgon kväll? Jag är det.
Okej.
- Det regnade, tror jag. - Nej, det regnade inte första kvällen.
Skitsamma, få det att regna.
Tack för det!
Stäng av regnet, jag kommer att bli sjuk.
Vad gör du ikväll? Kan vi ses?
Mycket söt.
Ja, men ung. Hon kunde vara min dotter.
Det bestämmer du själv. Jag har varit 18 i två veckor.
- Det här är min pappa. - Trevligt att träffas.
Trevligt att träffas.
- Vi ses snart, vännen. - Hej då, pappa.
Inga dumheter nu, han har prov imorgon!
Jag lovar!
- Var det trevligt? - Ja...
Dessutom kommer han att dö av en hjärtattack om fem timmar.
Ett sista glas?
Gärna det.
- Vi kommer att skratta ihop! - Ja.
- Vi blir lyckliga! - Ja.
Se på mig som om jag vore löftet om ett paradis.
Får jag sätta på mig glasögonen?
Ja, ja...
När man frågade hur lycka såg ut svarade Fredrich Engels:
"En klunk Château Margaux från 1848!"
Sluta, du vet att jag inte gillar vin. Du har inte en öl?
En öl?
Jag hatar den här tavlan. Jag ser död ut. Som när jag bodde här.
Vi var inte olyckliga.
Är du inte trött på alla de här prylarna?
Jag vågade knappt röra mig. Jag ville ha gympaskor och lyssna på rapmusik.
- Varför gjorde du inte det, då? - För att du skrämde mig.
Jag låtsades läsa dikter och gilla opera.
En gång funderade jag på hur man sög av nån år 1841.
Jag kan visa dig.
Jaha, ursäkta mig.
Jag ska bara lämna morgondagens program.
Tack.
Sen ville jag veta om du vill att jag ska vara med i nästa scen?
Jag tyckte faktiskt att det var otroligt berikande.
- Vi kan prata imorgon. - Vi ses imorgon, tack.
Hon skakade. Knullar du henne?
- Nej. - Jo, du knullar henne.
Och de där två? Du knullar alla, en gång.
Det är en tvångstanke hos dig, en hämnd för din fula, finniga period.
Vad gör du? Tänker du sticka?
Överdriver du ditt haltande för att verka cool, eller?
Hej då.
Stäng igen porten när du går.
Så otroligt 1800-tal!
Lord Byron på Lidos strand! Din fjant!
Subba!
Du, du snarkar!
- Ja, visst. - Sluta!
Monsieur Drumond? Ursäkta, men vi måste ha tillbaka kostymen.
- Jaså, varför då? - Er vistelse är slut.
Nej, jag har ju en träff ikväll. Jag förstår ingenting.
- Hur mycket kostar ett par kvällar till? - Jag ska räkna på det.
Det är inte så enkelt. Ett par kvällar, det blir runt 20000.
Hur mycket då? I euro? Det är ju otroligt!
Okej! Vet ni vad? Okej!
- Monsieur Drumond? Kostymen. - Den är min.
Det är den dyraste jag har ägt. Jag stannar.
Hur ska han göra för att få ihop så mycket pengar?
- Oroa dig inte för det. - Ska vi börja repetera?
Ja, sätt igång!
Vad är det här för fåne?
Min pappa.
Har du sett? Du är överallt.
Vill du inte läsa det? Eller träffa teamet?
Nej, det behövs inte. De är säkert jättetrevliga.
Tja, då så. Det gör mig otroligt glad.
- Jag har alltid drömt om att jobba ihop. - Jag också. Verkligen. Äntligen.
Men jag vill be om en liten tjänst.
Ja?
Ska vi jobba med den där?
Han har en väldigt speciell stil.
- Det var ingen dålig summa. - Dra av det på lönen.
- Okej, men... - Tvinga mig inte att böna.
Jag gav dig fickpengar tills du var 25.
Vi kan säga att du betalar tillbaka alla semestrar jag har stått för.
Ja... vi säger så.
Skriver han en check?
Är det bra med mamma?
Jättebra, verkligen. Jag lär känna henne på nytt.
Välkommen.
Hallå?
- Det börjar bli dyrt. - Tror du inte att det är värt det?
- Jo, jag hoppas det. - Vi hörs.
Får jag se rosenregnet?
Sprid ut gräset överallt. Där bak också. Det är en matta av gräs.
Släck, så får vi se. Släck!
Inte illa.
Det funkar ju bra.
- Vill du ha nåt? - Nej tack, jag väntar på nån.
Flickan från igår?
- Hur gammal tror du att hon är? - Tja... skönhet har väl ändå ingen ålder.
Och du är ju bara en spoling.
- Älskar du honom, eller vad? - Oj då.
Det började för länge sen.
Jag var 13-14 år. Vi bodde i en håla, jag var kass i skolan.
Pappa sa att jag var korkad.
Jag var 1,20 lång och hade finnar i hela ansiktet.
Du också? Det gläder mig.
Så fick jag veta att den enda tjejen som gillade mig
hade lämnat mig för en pojke som hette Jérôme Corcelet.
Jérôme Corcelet.
Den jäveln.
Jag öppnade fönstret och tittade ner.
Sen gjorde jag bort mig rejält.
Jag tappade greppet.
Jaha, det är därför ditt ben är...
Nej, vi bodde på andra våningen, jag stukade handleden.
Några månader senare träffade jag hans son.
Vi blev kompisar.
Han bjöd med mig på semestrar, hans föräldrar var där.
De var motsatsen till mina. De var roliga, levande.
De verkade så otroligt kära.
Jag hade aldrig sett ett sånt par.
Han gav mig den här boken som han hade illustrerat.
Jag läser om den varje år.
Men benet, då?
Han trillade när han åkte skidor. En fraktur på vaden.
- Han började springa för tidigt. - Vad sysslar hon med?
Jag vet inte.
Jag ska på min brorsas kompis fest, hänger ni med?
- Tja, jag... - Kom, det är i närheten!
Då så, kom igen. Kom igen!
- Här. - Nej tack, det var snällt!
- Det var inget. - Här, jag tar den.
Blanda inte, det är inte bra att blanda alkohol och...
- Alkohol och vad då? - Tja, alltså...
Är det här snyggingen? - Trevligt att träffas. Gisèle.
Gisèle, ja! Galningen Gisèle!
Vad roligt att träffas igen! Jag gillade Gisèle.
Det låter bra, natten är lång.
Lugna dig, vännen.
Ursäkta mig en stund, jag måste lätta på trycket.
- Ursäkta. - Det gör inget.
Hon var känslig. Hon drack för att övervinna sin blyghet.
- Ska vi ta nåt att dricka? - Jag föredrar när hon är blyg.
- God kväll. - Hejsan.
Tänk att hon blev rådgivare åt inrikesministern.
Det kändes som om gräset växte under min rumpa.
Som en enorm skog av njutning.
Vissa har visst roligt.
Det känns som om jag sitter inne.
Är det riktigt gräs på golvet?
Det är en blandning av hampa och riktigt gräs, ja.
- Allt måste vara äkta. - Jag har hittat fem langare.
Får vi testa om det finns kvar imorgon?
Ja, om det finns kvar.
Det fina med parallella marknader...
...är att det knyter an med gemensamhetsandan från 70-talet.
Folk delar med sig, beblandar sig.
- Utan några sociokulturella gränser. - Det är vad jag kallar e-hjärtlighet.
Och Victor, mår han bra?
Ja, han kunde inte komma. Han jobbar med vår son på ett serieprojekt.
Jaså? På vilken plattform?
Starnet.
- Tänk om han tar en överdos? - Han? Kolla ögonen.
Han lär inte stämma oss.
Du dansade bra.
Va?
Jag älskade att se dig dansa.
Ta det lugnt med ölen, älskling.
Dra åt helvete.
- Hon var inte strippa när de träffades. - Inte?
- Släpp rosorna nu. - Nej, glöm rosorna.
Är du dum i huvudet...?
- Så vacker hon är. - Verkligen.
- Ja, väldigt, väldigt vacker. - Vad är det med dig?
Har ni provat behandlingen med kaffebönor i ändtarmen?
Kaffe i ändtarmen?
Jag har läst på Gwyneth Paltrows blogg
att man kan stoppa upp en kaffeböna där...
...för att avgifta ändtarmen.
Det låter intressant.
Marianne?
- Förlåt. - Mår du bra?
Ja, allt är bra.
Nej, ni är skitjobbiga, men det är okej.
Vad sa du?
Ni är ju skitjobbiga!
Ni märker väl att ni är trista ikväll. - Det vet du väl, Diane?
Är det min man som har betalat er för att vara så hemska?
Det är synd att han inte är här. Vi hade snackat skit om er sen.
Jag ska nog gå. Det känns så.
Jag tar den här. För det är gott.
Det är väldigt gott.
Ska vi ringa en taxi åt dig?
Jag har lämnat Victor. Sen har jag inte hört nåt.
Jag vet inte ens hur han mår. Men tja...
Jag älskar ditt hår. Är det äkta?
Det är klart att det är äkta.
Allt är äkta.
Var har alla människor som du tagit vägen? Var har de hamnat?
Vet ni var min fru är?
Vem då?
Jag ska ta lite luft.
- Han måste sluta röka på. - Nej, jag gillar honom som hög.
Å, förlåt.
Kom in.
Kanske lite senare.
Mitt jobb är guld.
- Då så, kom igen. - Ni i orgien, ni kan sluta.
Stör jag er?
Inte alls. Det snurrar lite, bara.
Det är sting i mattan.
Ja...!
Vet ni, tricket är att inte blunda.
Andas.
Djupt.
Djupare.
- Det är nog värre. - Ja, det blir värre.
Titta på mig.
Ni har hennes parfym.
Jag älskade den. Det var bergamott i.
Jag saknar dig.
Är det sant?
Kysser hon honom nu?!
Det står här. "Vi kysstes med brutal övertygelse."
Nej, vi sa att vi skulle hoppa över den delen.
Vad gör ni?
Jag är gammal.
Jag också.
Jag är gammal.
- Gå inte för långt, nu. Du vill ge igen. - Med rätta.
- Vad säger du? - Ingenting.
- Jag går ner, jag ska prata med henne. - Lugna ner dig!
Sluta. Sluta. Lägg ner.
Låt henne improvisera, lita på henne.
- Improvisera vad då? En avsugning? - Sluta. Låt henne vara.
Det är ju för fan vatten!
Allt är ju en bluff.
Det här är en bluff.
Det här är en bluff. Det här. Allt, allt!
Jag är en bluff!
Kanske det.
- Ni måste ju heta nåt. - Nej!
- Jo, var inte sån... - Det här är en genväg.
Jag hoppas det, i alla fall.
Den tar oss till scen E.
Jag får intrycket att våra diskussioner går försiktigt framåt.
Jag vet inte vad ni säger, men jag dör snart av hunger.
Jag är mycket nyfiken på vad vår snygga kokerska har lagat till.
- Går det bra? - Ja, visst. Jag följer er.
Se upp.
Ursäkta, mina herrar.
- Ursäkta, men vi spelar här. - Det tar bara två sekunder.
Helt otroligt!
- Vilka galningar! - Vem är ni?
Ursäkta mig, monsieur...
Kom!
Förlåt!
- Är ni kvar här? - Ja, vi pratar lite.
- Får jag vara med? - Nej.
Nej.
Gå in, jag kommer strax.
Är allt bra?
Säg mig, visst är det lille...
Han har inte förändrats.
- Bor ni här på inspelningen? - Nej, det är tillfälligt.
Jag gör te med ingefära åt er, det gör er gott.
- Ni måste vara hungrig. - Jag skulle kunna äta en häst.
- Min pappa hette Piotrowska. - Piotrowska?
Mina föräldrar är polska. Jag heter Camille Piotrowska.
- Har ni nån accent? - Nej, jag skojar.
- Jag var ett och ett halvt när vi kom hit. - Jag älskar Polen.
Nå, Victor. Vad känner du till om Polen?
Jag bodde i närheten av Warszawa, en stad som heter Dobre.
- Ja, den känner jag väl till. - Jag ritade en serie som ägde rum där.
- Den skulle jag gärna läsa. - Jag också, men jag hittar den inte.
- Ouzkotzénia. - Hur sa ni det?
Ouzkotzénia.
- Har ni alltid velat bli skådespelare? - Nej.
Jag började med piano. I en polsk familj spelar man Chopin innan man kan gå.
Så ni spelar bra?
Sen slutade jag. Jag var inte tillräckligt duktig.
Vem sa det?
Jag.
Spela mer, det var härligt.
- Ni måste gå hem till er. - Kan jag inte få stanna?
Nej. Titta på era teckningar.
- De sov tillsammans först senare. - Men nu pratar jag med er.
Nej, ni får inte. Om nån får reda på att ni är här får jag sparken.
Och jag behöver jobbet.
När ses vi igen?
År 1974.
Monsieur Drumond? Sätt den här i örat, är ni snäll.
Hej, Victor.
Jag hoppas att ni hör mig.
Jag vill bara säga...
...att det gladde mig att se er le ikväll.
Jag får känslan av att ni mår bättre än när ni kom hit, och det är ovärderligt.
För länge sen fick ni mig att må bättre. Jag hade tappat tron, och ni sa:
"Du måste vara nyfiken och utveckla din fantasi."
Jag har följt ert råd.
Jag har inte direkt funnit lyckan, men det kunde ha varit värre.
Idag säger jag det till er.
Fortsätt uppfinna.
Jag vet inte vad som väntar, eller vad som händer, men...
...lev livet till max.
Fan, jag låter som en sång.
Hej.
Hejsan. Förlåt att jag stör, jag skulle bara hämta lite saker.
- Du stör inte, mår du bra? - Mycket bra, och du?
- Du har rakat dig, det är snyggt. - Tycker du det?
Vänta. Vill du ta en kaffe?
- Nej, jag måste tillbaka till kontoret. - Okej.
- Förresten... - Ja?
- Har du hört nåt från Gisèle? - Vem då?
Gisèle. Du vet, din kompis Gisèle.
- Jaha, min Gisèle. - Du borde ringa henne.
Det är en snäll flicka.
Jag vill presentera Victor, min pappa. Han ska arbeta med oss.
Här är Paul, Stéphane och Louise.
Jag och min fru äger en liten lägenhet i Biarritz, och vi skulle vilja sälja den.
Fint, självklart.
En formalitet bara: Vill din fru också det?
Ja, min fru håller alltid med mig.
Då har ni tur.
- Vad gör du för nåt? - Inget. Fortsätt, är du snäll.
Kom in, mina vänner!
Hallå?
Kan ni skratta, så att vi får höra?
Och... ett lite mer irriterande skratt.
Perfekt.
Kan ni se på min kollega på ett oanständigt vis?
Fint! Tack.
- Mer. - Sluta.
- Förlåt att jag är sen. - Vem är ni?
- Jag är Marianne, Victor. - Nej, inte alls. Det har blivit nåt fel.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Inte jag heller, för...
Var är hon?
Jag vet inte, monsieur. Jag fick en text att lära mig, och så...
Vad är det som händer?
PRIVAT
Jag har lagt ner en förmögenhet. Ni vet inte vad jag har tvingats göra!
- Säg bara var hon är nånstans! - Det får jag inte, hon är skådespelare.
- När kommer hon tillbaka? - Det gör hon inte, jag kan inget säga
Visst, tack.
- Vad gör ni här? - Jag arbetar, monsieur.
- Vill ni att vi städar ert rum? - Men ni...
Ursäkta?
De bad mig byta roll. Jag ersätter...
- Är ni skådespelare? - Det är ett starkt ord...
- Men er far... - Det är en del av spelet.
- Falska kunder gör er mer säker... - Vad då?
Monsieur Drumond, vill ni att vi behåller er nyckel?
Ska jag stoppa nycklarna i halsen på dig, va?
Jag gör bara mitt jobb, Victor.
- Var är hon? - Vem då?
- Flickan. - Släpp mig, för fan!
- Var är hon? - Jag säger det om du släpper!
Då så.
Jag ska ge er adressen till en bra frisör.
I närheten av Levallois.
Varsågod.
- Ja? - Ursäkta, jag söker Camille Piotrowska.
- Vem då? - Ingen fara mamma, det är till mig.
- Vad gör ni här? - Jag måste prata med er.
- Ni kan inte komma hit. - Mamma, jag har gjort illa mig!
Igen?
Kom in.
- God dag. - God dag.
Kom in. Det är lite stökigt, vi hade kalas för den lilla igår.
Älskling, det här är Victor. Vi jobbar ihop.
Jaha. Trevligt att träffas.
- Det var 70-talet, va? - Ja.
- Slå er ner. - Sätt dig, jag kommer.
- Vilken roll har ni i scenen? - Min pappa. Han spelar min pappa.
Jaha. Ja, det är verkligen kul.
Vill ni dricka nåt? - Sylvie, kan du hämta glas?
Kan ni hålla henne?
- Ni har aldrig haft barn, va? - Jo, men det var länge sen.
Jag kan inte, Antoine.
Varför inte? Du har redan gjort sånt här.
- Jo, men nu... - Men vad då?
Om du såg hans blick...
Jag ser hans blick. Har du legat med honom?
Sluta.
Vad då?
Zooma ut i vardagsrummet.
Vad heter du?
Klaus Barbie.
Vilket fint namn.
Klaus Barbie.
- Vad är allt det här? - Mitt liv. Ni vet ju att jag är skådis.
Ja, men brunetten, polskan, pianot, vad var det?
Jag tror att det var ni som skrev det. Jag har det här.
Den är här."Violinisten från Warszawa."
Jag improviserade lite, bara.
Jag spelar olika roller. Det är inte så enkelt.
Jättebra.
- Mamma! - Vad då?
Sylvie.
- Ta av er rocken, känn er som hemma. - Kan ni hålla honom?
- Jag hatar det där. - Värm upp honom lite, Josiane.
Vad är det här för min? Du ser ju ut som en labrador.
- Jag känner igen ditt ansikte. - Rör honom gärna, kör hårt.
- Har vi träffats förut? - Nej, det tror jag inte.
- Snälla mamma! - Vad då?
Jag tar det.
- Ni är ju helt pervers. - Är det jag som är pervers?
Ni raggar på er fru genom en annan, betalar statister...
- Nej, jag... - Ni ville ju ha en kärlekshistoria.
- Ja, men inte sorgen som följer med. - Ja, det...
- Stör jag er? - Inte alls, vi repeterar.
- Han spelar fåne väldigt bra, den där. - Jag tar henne, hon kladdar ner allt.
Bebisen är också bra.
Vilken sorg då? Vad pratar vi om?
- Du vet inte vem jag är. - Musik. Musik.
Jag är bara bitar av teckningar, repliker.
- Bitar av en kvinna du älskar. - Bitar av en kvinna du älskar.
För du älskar henne. Du flyr från henne, men du älskar henne.
Hon har förändrats, men du är inte heller densamma.
Dröm dig inte bort i minnen av henne, hitta det vackra hos henne.
Hitta det vackra hos henne. Det sorgsna, det överraskande.
Nu, idag.
Man kan inte återskapa människor man älskade för evigt.
Man kan inte styra allt.
Man måste acceptera att bli besviken och kritiserad.
Att vara förutsägbar, mindre lysande eller vad vet jag.
Annars upplever man bara början.
Varför gråter hon? Jag bad henne inte att gråta.
Man får några skisser, men missar det verkliga livet.
Det är fantastiskt. Man sugs verkligen in i det.
Förlåt om jag sårade dig, pappa.
Jag är verkligen ledsen.
Inte lika ledsen som jag.
- Jag ska gå. - Har jag sagt nåt tokigt?
Inte alls. Victor är trött, vi jobbade sent igår.
Jag blev kär i er. På riktigt, tror jag.
Vad sa han?
Inget. Vi repeterar. Adjö.
Adjö, hoppas vi ses snart!
Det är nåt som händer, berätta!
Inte alls.
Har han gått? Den här grejen i örat börjar klia.
Vems är den här bebisen? - Kan du inte hålla tyst?
Den här scenen var verkligen inte rolig!
Låg du med honom?
Du låg med honom, va?
Du går för långt.
- Säg inget om han tar livet av sig. - Sluta, allt är bara bra.
Han går hem och träffar sin fru.
Han ser på henne som en sjöman ser på land efter ett skeppsbrott.
Han tar henne i sina armar och ber på sina bara knän.
Vad vet du om det? Tror du att du är Gud?
Jag är manusförfattare.
Du passar med en bebis i famnen. Det var nåt jag gärna ville se.
Musik.
Din sjuka jävel.
- Håll den här en stund. - Nej, för fan! Fasen...
Var är dina jävla kameror? Var är de? Är de här?
Ser du mig? Ser du mig nu?
Spegel för 500 euro.
Margot!
Stanna, Margot!
- Stanna. - Jag lägger av, jag klarar inte mer!
- Jag klarar inte mer! - Jag ska sluta.
Jag ska sluta, jag lovar. Jag lovar.
Jag lovar. Jag lovar att jag ska sluta. Det är slut.
Jag slutar.
Jag älskar dig. Jag älskar dig, jag älskar dig.
Hej, älskling.
Hej.
Sätt dig, jag har kokat ägg åt dig.
Här. Med lite socker.
Ni kommer inte att tro vad som har hänt. Det är rätt komplicerat.
- Du vill ha lite vatten i, va? - Ja.
Det som hände var att jag åkte tillbaka till 70-talet.
Jag ville träffa dig. Träffa dig igen, snarare.
När du gillade mig... när vi gillade... Hur som helst.
Där träffade jag en skådis som spelade dig, fast hon inte liknade dig.
Men hon hade ditt hår och dina ord. En ung rödhårig flicka, helt enkelt.
Efter några dagar blev hon pianist och brunhårig.
Men inte för att efterlikna dig. Hon var brunhårig sen födseln.
Men nej, hon är blond. Med barn och hus och allt som hör till.
Men det visste jag inte. Jag var en idiot och tänkte:
"Hon kanske älskar mig. Det finns ju män som älskar äldre."
Men allt var en bluff.
Och jag har blivit utfattig. För ingenting.
Jag har sålt lägenheten i Biarritz.
- Vad då? - Jag har sålt den.
Är du tokig?
Nej, jag är fattig.
Pyjamasen passar dig.
- Den är din. - Ja, jag vet.
- Vill du ha? - Ja.
Det fina är att jag har börjat teckna igen.
- Jaså? - Ja.
Här.
Apropå det undrar jag om jag får bo i din ungkarlslya igen, François?
- Självklart. - Det var snällt. Du är en bra vän.
Ja. Alltså...
Victor? Victor!
Du kanske ska raka dig?
Kom igen!
Idag har de gula västarna återigen samlats över hela landet...
Hallå?
Gisèle?
- Vi har inte bråkat på två veckor. - Jaså?
Jag har inte dumpat dig och du har inte dumpat mig.
Vad betyder det?
Jag vet inte. Att vi har semester.
Jag älskar semester. Det var länge sen jag tog ut nån.
Låg du med honom när du spelade polska?
Nu är vi tydligen hemma igen.
Vad tänker ni på?
- Det är komplicerat. - Allt är komplicerat.
Försök att inte förenkla saker, utan att acceptera att de är svåra.
Vilken idiot du kan vara!
Men är du galen? Varför gjorde du så, vad tar det åt dig?
Pappa.
Hallå?
Varsågod.
- Tack, Lucie. - Ingen orsak.
- Lucie, kom hit en stund. - Vad är det?
- När slutar du? - Hur så?
Jag älskar dig.
- Jag har skrivit en låt åt dig. - Lägger du av, sen?
Jag lovar. Den heter "Servitrisen med ögon av gull".
Hon serverade mig Servitrisen med ögon av gull
Jag drack en skål för dig Och tänkte på hennes hull
Jag dricker gärna mer För hennes ögons skull
Jag häller gärna ur Öl längs hennes figur
Hett, hett, hett...
Tjena, smulan.
- "Smulan"? - Minns du inte honom?
- Nej. Borde jag det? - Nej, inte alls.
Jo. Jo, jag minns!
Så hemskt.
Tur att man glömmer bort saker.
- Du var sångare, eller hur? - Jag klarar mig.
Jag har saknat dig, kexet.
- Här! - Fan, jävla subba.
- Minns du, nu? - Ja, det älskade jag.
- Här. - Nej, nej, nej...
- Vilken idiot. - Nej, men vad fan...
Jag menar allvar. Nu sticker jag.
Ja, det är bättre.
God kväll.
Det är alltså här du tillbringar tiden?
Jag saknar faktiskt inte den här tiden. Så fria var vi inte.
Man kunde bli våldtagen när som helst, men abort var det aldrig tal om.
Och det kändes som om vi levde i ett enormt askfat.
Ni får släcka cigaretterna, om ni vill!
Du hade ju kunnat välja semestern i Houlgate.
Eller helgen i Berlin.
Ja, det finns ju några tillfällen...
Vad var det vi sa den där kvällen?
Jo, visst.
"Ni ljuger, ni är nyckfull och falsk."
Ni skryter, hycklar och är högfärdig
lumpen, föraktlig och så vidare, men...
"...vill ni inte gifta er med mig?"
Nej.
Varför inte?
För om 25 år kommer ni att förakta mig.
Men 25 år är väl inte så illa?
Och jag håller inte med.
Det är mig själv jag föraktar.
Vad vill ni ha?
- Ja, en vodka tack. - Två.
Vi tar tre.
- Kom! -Kan du flytta på dig? - Tack.
Sätt dig ner. Ta på dig hörlurarna här.
- Allt bra? - Ja.
De där kläderna passar er. Ni borde ha slips oftare i nutid.
Det skulle inte förändra nåt.
De små sakerna blir stora saker när man har känt varann i 40 år.
Vad sysslar ni med?
Jag har massor att göra, monsieur.
Barn, ett äktenskap, en karriär, allt!
Jag måste passa på att njuta av det, för sen... blir jag galen.
Kommer ni att bli galen?
Ja, en dag.
En dag kommer jag att vakna...
...och se att min son är gammal och jobbig.
Jag kommer att ha gjort allt i mitt yrke.
Min make kommer att vara deprimerad och jag kommer att bli tokig.
- Kommer ni att ångra att ni gjorde det? - Ja.
Otroligt mycket.
Varsågoda.
Tack.
Jag tittade på era teckningar.
Och?
De var outhärdliga.
Det var underbart. Det var hemskt längesen jag var svartsjuk.
Det är en hemsk känsla, det var bra. Det är bra.
Det känns som om jag är tolv år gammal.
Jag skulle kunna göra henne riktigt illa.
Jag saknar er.
Mig?
Ja.
Jag känner er knappt, men jag saknar er redan.
Varför då?
Så är det, bara.
Jag tycker om era händer.
Den där slinkan har rätt. Ni har mjuka händer.
- Gör det ljusare. - Pierre.
Får jag presentera min fru?
- Trevligt att träffas. - God kväll.
Det är ju ni!
- Ja, den gamla versionen. - Säg inte så, ni är strålande vacker.
Vem spelar ni ikväll?
Ingen. Jag ska ta en Suze, jag är ledig.
- Får jag ställa en fråga? - Ja, självklart.
- Hur är det med er far? Er riktige far. - Min far?
Han gick bort för några år sen. Att göra det här har gjort mig mycket gott.
Jag gick in i rollen fullständigt.
Det är ett märkligt yrke.
Det förstår jag.
- Ha en trevlig kväll, mademoiselle. - God kväll.
Han har rätt, ni är strålande vacker.
Tänker ni titta på om de börjar älska också?
Telefon.
Hallå?
Ett ögonblick. - Marianne!
Jag är inte här.
- Ni har den där parfymen, eller hur? - Ja.
För att se hennes leende Och höra hennes skratt
Skulle jag ge resten av mitt liv i tårar
För en smekning
Ett litet glas ömhet
Skulle jag gärna ge er hela mitt liv
Hejsan. Kommer du?
Vi väntar på dig.
Ja, visst!
- Jag måste gå. - Redan?
- Ringer ni mig? - Okej.
- När då? - Snart.
Så snart som möjligt.
Tiden går, vet ni.
- Yvon? - Ja, grabben?
- Notan, tack. - Den kommer!
Okej, stopp, stopp! Det här går inte!
Flytta på er. Så där.
Ni där, sitt inte och sura. Det är ingen begravning.
Men det är ingen komediklubb heller, sluta garva.
Vad gör du av dina armar? Visa hur du skulle kyssa kunden.
Kom igen, visa mig.
Okej. Då så...
Vänta lite, vi provar det där igen. Det var inte illa.
Vad då, vad då?
Kom igen nu! Nu kör vi!
Översättning: Tilda Appelberg
Ansvarig utgivare: Florent Fagerström Edge Entertainment AB