‏- יום אפס -
‏"הישארו בבית למשך שבועיים, ‏ועזרו להציל חיים..."
‏עבר המון זמן ‏מאז שבילינו כל כך הרבה זמן ביחד.
‏שבועיים ביחד בכפר! ‏-כן!
‏"אנחנו בסגר! ‏-אנחנו בסגר!
‏אנחנו... ‏-אנחנו...
‏אנחנו בסג..." נו, תשיר. ‏-אני לא חושב שאתם מבינים את זה.
‏זה גיהינום בבית החולים. אנשים מתים!
‏יש 17 אחוז של מקרים מאומתים.
‏שרלוט, את מתחרפנת? ‏-לא.
‏מאט, הצלחת למצוא טיסה מברלין?
‏כן, אני אהיה בבית עוד חמש שעות. ‏-אפילו אם נהיה בסגר למשך חודש,
‏אנחנו לא עושים סקס!
‏זה מסוכן, בכל מקרה.
‏האמת שזה עובר דרך רוק,
‏אז אני חושב ש"דוגי סטייל" זה בסדר. ‏-אוקיי, מעולה.
‏אתה חייב לצאת לפני מחר בצהריים.
‏שמעת את מקרון, נכון?
‏אחר כך לא ייתנו לך להיכנס.
‏אז מה אנחנו אומרים?
‏תודה לסבתא שלך שנותנת לנו לגור אצלה.
‏היא אמרה שהבית טוב כמו שלי.
‏את חושבת ש"סבתא פרוזאק" עלולה למות?
‏לא!
‏דרך אגב, את באמת צריכה להתקשר ולהודות לה.
‏אה, כן.
‏היא לגמרי לבד.
‏מה הכתובת? ‏-הכול כתוב במייל!
‏מה הבעיה לקרוא גיליון אקסל?
‏תחנת הרכבת היא "יער ישבן".
‏ישבן? איך מאייתים את זה?
‏ישבן, כמו ישבן. י-ש-ב-ן.
‏כמו מיכל לאיסוף מים שיושב, ‏כמו שהיה לאנשים פעם.
‏אוקיי, אז אנחנו יורדים בישבן, הבנתי.
‏מצחיק! ‏-אין בעד מה.
‏היי, אמילי, מכיוון שאולי אצטרך לעבוד...
‏יש קליטה בישבן שלך או לא?
‏לא יאומן! טוב, נתראה מחר, חבר'ה.
‏הכול מוכן שם, הבית פשוט מושלם.
‏אנחנו עומדים להיות בסגר בגן עדן.
‏נתראה מחר! ‏-כן!
‏להתראות!
‏נמסטה, מילו.
‏- סדרה מקורית של NETFLIX -
‏- היום הראשון -
‏אסור שהמזלגות יפנו כלפי מעלה, זה תוקפני!
‏טוב, אני יוצא בכל מקרה.
‏מה, לאן אתה הולך? עוד לא סיימנו.
‏לבית החולים. ‏-אבל רק חזרת!
‏אני לא חושב שאת מבינה, אנחנו במצב חירום.
‏כן, גם אני. הם יגיעו עוד שעה.
‏אני לא יכולה להישאר כאן לבד, ‏אין אף שכן למעלה.
‏או למטה!
‏מילו, סבתא שלך גרה כאן לבד כל חייה, ‏ולא קרה כלום.
‏נכון, היא השכנה המפחידה.
‏טוב, אני הולך.
‏האחרים יגיעו בקרוב, אוקיי?
‏ובבקשה אל תשכחי להתקשר לסבתא שלך. מבטיחה?
‏כן.
‏"פקקי תנועה ותחנות רכבות מלאות", ‏"פולשים"...
‏הורגים פאריסאים בטוויטר ‏על זה שהם מנסים להפוך את הסגר לחגיגה.
‏אבל ברצינות, אתה לא חושב שעדיף שנישאר כאן?
‏ו... נעזור?
‏אנחנו יכולים לאפות עוגות לאנשי הרפואה.
‏"הישארו בבתים, הצילו חיים,
‏אפו עוגות." ‏-כן.
‏אבל אם לא ניסע, מילו תהרוג אותנו.
‏אני חושב שהיא תתגבר על זה.
‏אבל,
‏אני מבין למה את דואגת. ‏-כן?
‏את ואני,
‏נעולים ביחד, כאן...
‏למשך שבועיים לפחות.
‏נכון, כאילו...
‏לפחות, או אפילו...
‏למשך הרבה, הרבה...
‏הרבה יותר זמן.
‏נשמע כמו גיהינום. ‏-נכון.
‏זה גיהינום.
‏גיהינום.
‏-גיהינום מוחלט.
‏- אלזה: ‏מצטערת, אנחנו נשארים בבית... -
‏- כדי לאפות עוגות לאנשי הרפואה! נשיקות! -
‏לא, אין שום שוטרים.
‏נסעתי ברכבת, ה"אובר" היה יקר מדי.
‏אז הסגר לא הפך אותך לנדיב יותר.
‏חכה, יש לי התאמה!
‏במרחק 25 ק"מ.
‏הבחורה הכי קרובה ‏נמצאת במרחק של לפחות 25 אלף מטר!
‏זין על החיים שלי!
‏אף פעם לא הייתי כל כך רחוק מלתפוס זיון.
‏למרות שאני באמצע שום-מקום מזוין.
‏מצחיק, נכון? ‏-אתה חושב לפעמים על אנשים אחרים?
‏הטיסה שלי בוטלה,
‏אין לי דירה, ואני תקוע במלון ‏שחושב שהוא טרנדי ליד שדה התעופה.
‏תראה את התקרה, אתה יכול להבין את הקטע.
‏לפחות אתה בברלין, עם 4-ג'י.
‏לי יש "אדג'", ‏אפילו לא ידעתי שעוד יש דבר כזה.
‏באמת, מאט, ‏הביצים שלי מרגישות כמו פיניאטות.
‏טוב, הכפר לא יוכל לעזור לך עם זה.
‏איך אני משיג מציצה במרחק של מטר אחד?
‏דבר אחד בטוח, אם היית נשאר בפאריס,
‏היה לך סיכוי טוב יותר ל"בוטי-קול".
‏שיט, אתה צודק.
‏- מקסים: ‏מצטער, לא התעוררתי בזמן. נדבר בקרוב! -
‏"'אנחנו במלחמה', אמר עמנואל מקרון ‏לפחות שש פעמים אתמול,
‏ולכן יוטל סגר
‏החל מ-12 בצהריים ביום שלישי, ה-17 במרץ.
‏החל מיום שלישי יהיה צורך ‏למלא טופס לקבלת אישור כדי לצאת,
‏והמפרים את ההנחיות ייקנסו ב-135 אירו.
‏ב-24 השעות האחרונות נרשמו ‏1,097 מקרים חדשים ו-27 מתים,
‏מה שמביא אותנו בסך הכול ‏ל-175 מתים ו-7,730 חולים.
‏המצב הולך ונעשה מדאיג יותר,
‏ולפי שני מחקרים אקדמיים,
‏נגיף הקורונה החדש, קוביד-19,
‏עלול לשרוד עד שלוש שעות באוויר ‏כחלקיקים תלויים,
‏מה שיכול להסביר חלקית ‏את ההתפשטות המהירה של הנגיף."
‏- שרלוט: יש לי המון דברים לעשות בעבודה, ‏אני אגיע מאוחר יותר. ואני לא פוחדת. -
‏- מתיו: הטיסה בוטלה... איזה זין! ‏אני אנסה למצוא אחת אחרת מחר. -
‏- אנטואן: סיוט בטיפול נמרץ. ‏אישאר כל הלילה. -
‏ועכשיו זה כולם.
‏לחיים, כולם!
‏מה אני אעשה עכשיו? מה אני אעשה?
‏היי, כולם!
‏אז,
‏כבר כמה זמן שאני רוצה ‏לעשות סרטוני הדרכה לעיצוב,
‏והנה, אני סוף סוף עושה את זה, עם...
‏"סגר-צירה". בדיוק!
‏סרטוני ההדרכה המושלמים ‏לאנשים יצירתיים בסגר.
‏"סגר-צירה"? באמת? ‏-אז בואו נתחיל...
‏עם עיצוב שולחן נהדר...
‏- אלזה: את שיכורה? כועסת? -
‏אתם רואים למה אני מתכוונת? זה שיקי ונצחי.
‏עם פרחים, נגיעה של קלרה לוסיאני,
‏אווירה כזאת.
‏ועכשיו,
‏אני מחכה לאורחים שלי,
‏אבל...
‏אולי הם לא יגיעו לעולם.
‏אולי.
‏אולי הם ייתנו לי למות כאן. לבד.
‏עם חיות הבר, הבוץ והדשן!
‏אני שונאת את הכפר!
‏מה זה היה?
‏חיה?
‏אה, כן.
‏אז... ‏-שלום!
‏נו, אז? ‏-שלום!
‏את עסוקה בלהציל את העולם עם העוגות שלך?
‏לא.
‏מצטערת, אבל אני באמצע סרטון הדרכה,
‏אז אני בלייב.
‏בחייך, אנחנו היחידות שצופות בזה.
‏כן, אני רק מתחילה.
‏קים קרדשיאן לא הצליחה בגדול תוך יום אחד.
‏יש אנשים בחוץ, אני לא מאמינה!
‏יש סגר! ‏-תנו לי להגיד לכן,
‏אנשים ימותו על זה!
‏גם על החוש שלי לסטייל, ‏וגם על חוסר שביעות הרצון הכרוני שלי.
‏מה אמרת? ‏-כי זאת צרפת.
‏חשבתי שאת עמוסה בעבודה, לא?
‏את כל כך אנוכית, אני נשבעת.
‏כל צי ה"פינקארס" שלי מושבת!
‏צי ה"פינקארס" שלך?
‏את מדברת על המכונית הישנה ‏שאימא שלי נתנה לך?
‏לא, אני מדברת על 23 הנהגות שלי.
‏בכל מקרה, אלזה ואני דיברנו,
‏ואנחנו רוצות להיות כמו השחף. ‏-כן.
‏כמו השחף? ‏-כן, הקטע הזה של פייר ראבי.
‏את יודעת, המיתוס האינדיאני על השריפה ביער.
‏כל החיות מסתכלות, ולא עושות שום דבר,
‏אבל יונק דבש קטן
‏ממהר לבדו
‏כדי להביא מים ולשפוך אותם על האש.
‏ואז הארמדילו מגיע ואומר לו...
‏רגע, ארמדילו זה לא איזה פנגולין מוזר?
‏יונק דבש זה לא שחף.
‏אז עכשיו את גם משפיענית ברשת ‏וגם אורניתורן? אוקיי.
‏אורניתולוגית, שרלוט.
‏אורניתורן זה מרמיטה עם מקור של ברווז.
‏בכל מקרה, הארמדילו אומר ליונק הדבש
‏שבעיקרון מה שהוא עושה חסר תועלת.
‏אבל מה עונה לו יונק הדבש?
‏"אני יודע,
‏אבל אני עושה את שלי."
‏יפה, נכון? ‏-בדיוק! ואנחנו עושות את שלנו!
‏ומילו עושה את שלה ‏בכך שהיא מביאה את הקוביד לכפר של סבתא.
‏היי!
‏קודם כול, אני מטפלת בילד 24 שעות ביממה,
‏ובעלי עובד בבית החולים, ‏אז אני לגמרי יונקת דבש.
‏אז...
‏אתן החלטתן להיות בסגר בלעדיי,
‏אז עכשיו אני חוזרת לעוקבים שלי.
‏אסטה לה ויסטה, כלבות!
‏היא התנתקה? ‏-היא כזאת קרצייה!
‏אני מבינה, גם אני מפחדת. ‏-אני לא מפחדת.
‏אני לא מפחדת על עצמי, ‏אלא על הפגיעים, העניים...
‏וכואב לי על כדור הארץ.
‏כואב לי על האוויר, כי הנגיף נמצא בתוכו,
‏אז צריך להפסיק לנשום?
‏לא, הנגיף הוא כמו קריאה לעזרה של הטבע.
‏את לא שומעת?
‏כל האנשים האנוכיים האלה, ‏שאוגרים נייר טואלט, קמח...
‏ידעת שהנגיף יכול להישאר על קרטון 24 שעות?
‏ופלסטיק! ‏-על פלסטיק הוא נשאר לפחות יומיים-שלושה!
‏אתמול ז'וליו הביא סושי הביתה.
‏כל הקופסאות האלה, זה היה...
‏אה... ‏-סגר?
‏כן, זאת בטח...
‏טעות, כן. חכי רגע.
‏כן, אדוני? ‏-"אמזון", גברת.
‏לא, זאת בטח טעות.
‏טוב... זאת טעות.
‏רגע, שרלוט...
‏לא הזמנת משלוח, נכון?
‏זה לא מאמזון, נכון?
‏כן, זה אמזון.
‏שה-שה, משלוחים הם מזהמי הפחמן דו חמצני ‏הכי גרועים שיש!
‏שרלוט...
‏שרלוט, מה הקטע עם כל נייר הטואלט? ‏זה הכול בשבילך?
‏- היום השלישי -
‏כן!
‏זה התחיל? ‏-כן, בוא!
‏תודה!
‏ז'וליו! ‏-כן?
‏תודה!
‏מעולה.
‏בראבו!
‏למה המטומטמים לא מוחאים כפיים?
‏איזו שכונה בורגנית!
‏קדימה!
‏בראבו!
‏ברכות לאנשי הרפואה, הם עושים עבודה מעולה!
‏אני מקסים, מי את?
‏איזו מוזיקה את אוהבת?
‏סתום את הפה, אידיוט!
‏שמישהו יזרוק קרח על הסוטה הזה!
‏אוי, בחייך!
‏אפיתי קובלר, הידיים שלי מלאות בחמאה.
‏את לא אוהבת לאפות? ‏-אפס!
‏היי, מקסו!
‏אנחנו יכולים לעלות? ‏-השירותים שלנו הם אתר בנייה.
‏השתמשנו באלה של ז'וליו ואלזה ‏כשהם לא היו כאן, אבל עכשיו הם חזרו.
‏הם עושים סקס כל הזמן. ‏-באמת?
‏כן, ומכיוון שאין הרבה סיכוי שאתה...
‏טוב, עכשיו שאתה אומר את זה...
‏עליתי על משהו, ואני לא רוצה שתפריעו לי!
‏סגר! ‏-ויש גם סגר.
‏תישארו בבית, תצילו חיים... ‏בואו נהיה אזרחים טובים, חבר'ה. מצטער.
‏טוב, אז זה לא קורה. ‏-רגע, מקסו!
‏מה? ‏-יש לך אולי מכנסי ריצה מיותרים?
‏בשביל טופס האישור, כדי להעמיד פנים ‏שאנחנו עושים ספורט. אתה מבין?
‏אין לך הורים?
‏מה? לא, גם זה לא יקרה.
‏מצטער. ביי.
‏מה זה החרא הזה?
‏ניצחת. בוא נלך להורים שלי.
‏- היום העשירי -
‏אלזה, למה הסוודר שלי בארגז?
‏אנחנו מוסרים הכול, לא צריך את זה.
‏מה, והמוזיקה שלי? ‏-גם.
‏מה הכוונה? ‏-זה לבית החולים בליל.
‏המחשב שלך יקר, ‏אנחנו צריכים לגייס כסף. קדימה.
‏פאק, אלזה, חכי רגע...
‏ז'וליו, תקשיב, ‏הכול הולך להשתנות, אתה מבין?
‏יש דולפינים בוונציה.
‏זה היה שקר. ‏-למי אכפת? הסמל הוא מה שחשוב!
‏צריך לשים סוף להתחממות הגלובלית, ‏די עם החיים חסרי המשמעות האלה.
‏אנחנו בורחים ע"י צריכה, וצורכים כדי לברוח.
‏מה עשינו מאז שהתחיל הסגר?
‏טוב... ‏-נכון.
‏זה בורגני, אנוכי, עלוב, מזויף...
‏אנחנו חושבים על עצמנו, על האורגזמות שלנו, ‏מנסים לא להתמלא בצ'יפס,
‏צופים בסרטים ישנים.
‏הכנו שתי עוגות, ושתיהן היו כישלון.
‏אוקיי, את יודעת מה? ‏-מה?
‏בואי נפתיע את עצמנו. ‏-אוקיי.
‏אנחנו...
‏נסתכל עמוק לתוכנו, ונשנה את ההרגלים שלנו.
‏ונמשיך לפנק את עצמנו, רק בלי להרגיש אשמים.
‏כמובן. ‏-בשבילך.
‏אוקיי, מה זה? ‏-חליל.
‏לא אקח ממך את המוזיקה.
‏זה מתוק, אבל אני עושה מוזיקה אלקטרונית. ‏-לא, זה היה פעם. עכשיו אתה מנגן על גזר.
‏אני אראה לך איך זה עובד, ‏זה מתוכנן בצורה מצוינת.
‏תראה, אתה שם יד...
‏קודם זה עבד.
‏אה, דרך אגב, שמעתי שאפשר ‏להשתמש בדלעת ככלי הקשה.
‏באמת? ‏-כן.
‏טוב. ‏-אז אני אקנה לך כמה,
‏אבל מכיוון שזאת לא העונה שלהן כרגע,
‏אני פשוט אזכור את זה. ‏-בסדר.
‏פעם הבאה זה תורך. ‏-למה?
‏להפתיע אותנו.
‏כן? ‏-כן.
‏כן, כמובן. בסדר.
‏אני אחשוב על זה במקלחת.
‏אוקיי. הנה, קח את הגזר שלך. ‏-כן.
‏עדיין מותר לנו להתקלח? ‏-כל עוד תשתמש בפחות משני ליטרים.
‏שני ליטרים? ‏-כן.
‏זה מספיק כדי לשטוף את הפוש-פוש שלך.
‏זאת אומרת, הוא גדול,
‏אבל לא עד כדי כך, אתה מבין? ‏-כן.
‏רגע, אני צריכה להגיד לך ‏על השירותים היבשים.
‏המוח שלי יודע שאני לא בסכנה אמיתית,
‏אבל אני מאשימה את עצמי על זה שאני ‏לא חושבת על אלה שכן נמצאים בסכנה אמיתית.
‏אז מה צריך לעשות? באמת, מה נעשה?
‏כרופא, מה שאתה אומר למטופלים שלך...
‏אגב, אתה רופא?
‏הבנתי.
‏אל תעשה כל כך הרבה רעש, זה מפריע.
‏אז איך המטופלים שלך מגיבים?
‏שישקבב, אתה באמת המטפל הכי גרוע שיש.
‏בסדר.
‏- זכר אלפא -
‏זה חדר הנעורים שלך?
‏הזהרתי אותך.
‏להורים שלך בטח היה קשה כשהם גילו שאת...
‏- זכר אלפא -
‏לא! אין להם מושג שאת...?
‏אתה רואה שם?
‏היה שם פעם פוסטר של שטפי גראף.
‏"רולאן גארוס" 1996.
‏"שנטל הקטנה ממש אוהבת טניס."
‏הם הכריחו אותי ללכת לשיעורי ריקוד. ‏-ואז?
‏אז עליתי 20 ק"ג במשקל.
‏סרטי השיער שלי כבר לא עלו עליי.
‏היית אז שמנמנה קטנה?
‏כן, ותמיד בלתי נראית.
‏והתחלתי לנגן על קונטרבס, אז...
‏היה לי וייב של "שמנמונת שמנגנת על בס".
‏ההורים שלך לא יודעים שהתחתנת?
‏אתה יודע, ריחוק חברתי זורם בדם שלנו.
‏הנגיף הוא רק עוד סיבה לא לבלות ביחד.
‏אז פשוט נחכה בשקט בחדר הזה ‏עד שהכול ייגמר, אוקיי?
‏בסדר.
‏הנה, בזהירות.
‏"היי, מתוקה. מצטער, ‏אני צריך להישאר בטיפול נמרץ.
‏ראיתי את סרטון ההדרכה שלך, נראית נהדר. ‏אבל אולי תתמקדי בצד החיובי?"
‏בזהירות על החיות כשאתה צועד.
‏תיזהר!
‏"אה, ואל תשכחי להתקשר לסבתא פרוזאק."
‏אני לא אשכח!
‏איזה חרא!
‏שיט, נמאס לי מזה!
‏נמאס לי מהסגר המזדיין הזה ‏בכפר המזדיין הזה!
‏איזה זין...
‏היי, תות בשל!
‏אדי, תראה, יש כאן תות בשל!
‏אתה רוצה?
‏לא?
‏- היום ה-15 -
‏חשבתי על תוכנית תמיכה
‏באמצעות איגוד של פרמקלצ'ר.
‏פרמק...
‏מה?
‏...צ'ר. ‏-פיוטר, אתה שומע אותי?
‏...צ'ר. ‏-פיוטר, אתה שומע אותי? אני...
‏לא, אני עובדת!
‏לא עכשיו, הוא בדיוק אמר את המילה היומית!
‏כן. מצטער, פיוטר, הגיע הזמן להפתעה שלי.
‏להתראות, אני אחשוב על זה.
‏איזו מילה מסתיימת ב"צ'ר"?
‏לא יודע, וואוצ'ר? ‏-רגע, אין לי שיווי משקל.
‏ברוכה הבאה לטיסה פי.סי-306 ‏לריו דה ז'נרו.
‏גברת פאייט...
‏אפסייקל! אני אוהבת את זה!
‏אתה כזה חתיך.
‏ז'וליו, הדייל שלך, יסביר לך עכשיו ‏לגבי ההליך במקרה של הדבקה על המטוס.
‏מחטא ידיים.
‏בסדר.
‏אם הגברת הצעירה תואיל בטובה...
‏כרטיסים אמיתיים?
‏פאריס-ריו. הטיסה יוצאת באפריל 2021, ‏אחרי שיהיה חיסון.
‏אנחנו נראה צבי ים שמטילים ביצים ‏ודולפינים אמיתיים!
‏ז'וליו, לא.
‏הגברת הצעירה מעדיפה לטוס למקום אחר?
‏אתה פשוט לא מבין.
‏מטוס, רכבות... זה נגמר.
‏לפחות בשבילי.
‏חשבתי שזה ימצא חן בעינייך.
‏אי אפשר לקבל החזר על כדור הארץ, ז'וליו.
‏זה... זה...
‏העולם יותר חשוב? אוקיי.
‏ברצינות, אתה מסוגל ‏לדמיין אותנו על החוף עכשיו,
‏שותים מיץ קוקוס?
‏עם קשית? קשית, ז'וליו!
‏חיפשת פעם בגוגל "צב עם קשית באף"?
‏לא, ברור שלא.
‏ברצינות, ז'וליו, ‏בקטגוריית "אוקיי, בומר"...
‏זה בטוח מנצח.
‏אני לא יכולה. פשוט לא יכולה. אני...
‏אני צריכה ללכת.
‏למטבח.
‏אה, בסדר,
‏באמת ישנתי מתחת לביצים של ישו.
‏בוקר טוב, גבירתי!
‏תודה.
‏"שמירה על הבתולים עד החתונה ‏מבטיחה פוריות."
‏אוי, איזה זין.
‏- היום ה-25 -
‏אוקיי, להתמקד בחיובי.
‏אנחנו צריכים את זה עכשיו. קדימה,
‏סרטון הדרכה חיובי.
‏שלום, מתוקים ומתוקות שלי בסגר!
‏חזרתי עם "סגר-צירה".
‏כן, סרטוני הדרכה לאנשים יצירתיים בסגר,
‏אבל שמחים! בדיוק.
‏חיוביות זה הכי חשוב, במיוחד בזמנים קשים.
‏אז מה נעשה היום?
‏היום נצייר על ביצים!
‏אבל אלה לא סתם צבעים! ‏אלה צבעים אורגניים וניתנים לשטיפה.
‏אתה מוכן, אדי? אתה מוכן?
‏אתה נהנה, נכון? תגיד לאימא שאתה נהנה.
‏תיהנה, קדימה.
‏הוא מוכן, אני מוכנה,
‏קדימה, חבר'ה, תוציאו מכחולים.
‏"פשקו ירכיים."
‏כווצו את הישבן כשאתם עולים. ‏-אוקיי.
‏פתחו זרועות. ‏-סקוואט, כן!
‏מעולה, תקשיבו!
‏תנו לעצמכם לזרום עם זה!
‏נכנס לכאן אוויר!
‏קדימה, לא לוותר!
‏כן! ‏-קדימה!
‏מה?
‏את רואה אותי?
‏מעולה.
‏אתה צריך לצייר על הביצה, לא על הכוס.
‏אה, מה זה?
‏וואו! הצטרפו אלינו שני עוקבים!
‏ברוכים הבאים! ברוכה הבאה, "@פרוצה זקנה".
‏- פרוצה זקנה: זאת סבתא. -
‏אוקיי, ו"מקס עד המקס".
‏טוב, אני מקווה שהוא ממקסם ‏את היצירתיות שלו!
‏בכולנו יש אומן פנימי, כן.
‏אתם רק צריכים להקשיב להם,
‏להכיר בהם,
‏ולתת להם לבטא את עצמם בחופשיות.
‏עכשיו, תמצאו צבעים, ‏פתחו עיניים ותדהימו אותי!
‏אני רוצה ורודים, אני רוצה כחולים...
‏רומאן, אין תשובה.
‏שרלוט, אין תשובה.
‏אלזה, אין תשובה.
‏טוב, כבר ניסיתי את ז'וליו.
‏"מה שלומך, מאט? מתי אתה...
‏מתי אתה חוזר למדינה?"
‏אני רוצה אדום, אני רוצה את כל הצבעים.
‏נכון, אדי? אדי בחר בכחול.
‏נו, במה מקס בחר?
‏אדום? צהוב?
‏קדימה, כולם לעבוד!
‏לחור בחבטה אחת.
‏בואו נצייר שמחה, הנאה. נכון שזה נהדר?
‏הנה את.
‏כבר?
‏"שלום, הגעתם לתא הקולי של מקסים..."
‏אין תשובה.
‏"אפשר לעזור לך?"
‏סגר...
‏וואו! בבקשה!
‏זה ממש מסע ויזואלי, נכון?
‏קדימה, תעשו לייק.
‏תשלחו לי לבבות. אתם כבר יותר מעשרה!
‏תודה!
‏ומי חזר מבית החולים בדיוק בזמן להפתעה שלו?
‏איש הרפואה המתוק שלי.
‏הוא... מאושר.
‏טוב, חיבוקים ונשיקות, ‏כבשים קטנים ומתוקים שלי!
‏נתראה בקרוב, עם פלאים נוספים.
‏אנטואן?
‏אנטואן! ‏-כן?
‏תראה, אני יודעת שאתה עובד קשה מאוד,
‏אבל אתה לא יכול להופיע בלייב ‏עם המבט המת הזה!
‏אני מנסה להכניס קצת אור לחיים של אנשים, ‏אתה מבין?
‏אוקיי.
‏סליחה. ‏-תודה.
‏אנטואן! אלוהים. ‏-כן?
‏תראה את כל ההודעות!
‏אתה גאון, אהובי. תראה!
‏אתה רואה? תראה את כל ההודעות!
‏בסדר.
‏ב-2020, אישה של איש רפואה ‏היא "אשת הכדורגלן" החדשה.
‏טוב, זה לא אותו שכר, והם לא נוסעים ‏עם עוד אנשים בדרך לעבודה ובחזרה.
‏כן.
‏ולנשים שלהם יש...
‏מה?
‏-כלום.
‏כלום. כלום.
‏אתה רואה? ‏אדי, אתה רואה את כל ההודעות שקיבלנו?
‏אתה רואה? אלה חדשות טובות!
‏בסדר, אותו מבט מת.
‏אתה צודק, זה באמת חשוב.
‏לפחות לאחד מאיתנו יש כבוד עצמי.
‏מה זה? ‏-המחזור שלי.
‏לעזאזל... ‏-יש לך משהו להגיד?
‏העולם גרם לנו לשכוח מהכוח הנשי שלנו. ‏-אלזה...
‏אני לפחות מצילה עצי תאנה. ‏-היי!
‏כל הקטע שלך עם הקומפוסט והדאודורנט המחורבן ‏היה מגניב בהתחלה,
‏אבל ברצינות, את חייבת להיות...
‏מגעילה? לחרבן בתוך נסורת ולשתול טמפונים?
‏אה, סליחה, נכון, "לרוקן את הספל שלך".
‏מגעילה? ‏-כן.
‏כנראה ששני ליטרים ‏זה לא מספיק כדי שתחפפי שיער.
‏אתה שומע את עצמך?
‏אתה כזה איש זקן!
‏אני בסגר עם איש זקן וריאקציונר!
‏ואני תקוע עם בחורה שהופכת לאדם קדמון!
‏ריאקציונר ושוביניסט!
‏וואו! הבחור הזה הגיע ישר משנות ה-50!
‏ולאן הולך ז'אן גאבן?
‏לזהם! ‏-כן, לך להידבק בקוביד.
‏ואתה אפילו לא יכול לעזוב אותי, ‏כי אתה חייב לחזור.
‏יש סגר.
‏- היום ה-30 -
‏אופס.
‏הנה, מושלם.
‏אוקיי.
‏היי, כולם.
‏יותר מ-2,000 מכם ‏שאלו מה שלום איש הרפואה המתוק שלי,
‏אז הנה הוא. מנוחת הלוחם.
‏תראו אותו.
‏הוא כל כך מותש, ‏שהוא אפילו לא הוריד את בגדי העבודה שלו.
‏מסכן.
‏תמשיכו לתמוך בעובדי בתי החולים.
‏מה את עושה?!
‏כלומר, בעיקר בו. איש הרפואה שלי.
‏מה זה?
‏אוי, הוא עייף.
‏רק רגע, מה אתה רוצה ‏להגיד לצופים שלנו בסגר?
‏מה? פאק, מילו... ‏-תגיד משהו.
‏במה את משחקת? ‏-אני בלייב!
‏טוב, תגיד להם
‏שימשיכו לשלוח לי הודעות, ל"@אמילי_שאטיין",
‏כדי לחמם לך את הלב ולהרים לך את מצב הרוח.
‏הוא סומך עליכם.
‏להתראות בקרוב, דובונים חמודים.
‏את לא יכולה לעזוב קצת את האינסטגרם? ‏-די!
‏אנשים שולחים לנו הודעות, ‏אולי הם ישלחו לנו מתנות!
‏מעולה. ‏-כן.
‏מה זה?
‏אולי זה מעריץ.
‏אל תגיד כלום! אל תדבר.
‏הלו?
‏אה... כן, זאת אני.
‏מי נתן לה את זה? אנטואן.
‏כן, בסדר, אני מצטערת. אני אחזור אליך.
‏זה היה מהבית הסיעודי, בקשר לסבתא. ‏-מה?
‏אל תדאג, היא לא מתה.
‏אבל האמת שהיא נדבקה בקוביד.
‏ולא התקשרתי אליה.
‏את יודעת, ‏אין לי אפילו אנרגיה כדי לכעוס עלייך.
‏על זה, ועל... כל השאר.
‏אז מה, שמעת משהו משרלוט?
‏היא לא עונה, אני מודאג.
‏לא. אבל אני יכולה להבטיח לך ‏שלא אכפת לה מאף אחד.
‏כן, כי לך אכפת,
‏עם הצופים הקטנים שלך בסגר.
‏מה? ‏-אף פעם לא תשתני.
‏כן?
‏כן, אדוני?
‏תשאיר הכול בכניסה!
‏יש שני אירו מתחת לשטיחון. תודה.
‏שה, זה אני.
‏אנטואן? ‏-כן.
‏לא שמעתי ממך כלום כבר שלושה ימים.
‏את ממש לא בסדר, נכון? ‏-אני אפילו לא יכולה לפתוח את הדלת.
‏אני מפחדת.
‏אני מפחדת!
‏וכולם עסוקים, ו...
‏כולם עושים דברים.
‏אלזה עוזרת לסביבה בדרך שלה.
‏היא אפילו אופה עוגות!
‏ואני אפילו לא מסוגלת ‏לעשות אימון אונליין מזדיין.
‏אני סגורה כאן, מתה מפחד...
‏מהנגיף הזה, בלי שאפילו נדבקתי!
‏אני...
‏חסרת כוח.
‏כמו חתיכת חרא.
‏אני חתיכת חרא.
‏לא, שה, את לא. אף פעם לא תהיי חתיכת חרא.
‏את נשארת בבית, מגינה על עצמך.
‏זה חשוב מאוד.
‏את יודעת...
‏זה טבעי לגמרי שאת מפחדת.
‏גם אני מתחרפן.
‏אני לא חושב שאי פעם פחדתי כל כך.
‏בדרך כלל זאת העבודה שלי ‏להציל אנשים, ועכשיו...
‏אני מתבייש, שה. ‏-על מה אתה מדבר?
‏אתה עושה עבודה נהדרת, ‏כולנו מוחאים לך כפיים בכל ערב.
‏אתה חזק.
‏אתה הכי חזק שיש.
‏אתה אח שלי. אתה...
‏אתה גיבור. הגיבור שלי.
‏אנחנו מוצפים.
‏אין מספיק כוח אדם, ויש המון מטופלים.
‏אין מספיק ציוד.
‏אנחנו נלחמים במלחמה בלי כלים, שה.
‏אתמול...
‏הגיעו שני מטופלים.
‏בעיות נשימה.
‏איזה אחד, באמת...
‏בגיל של אבא.
‏עם ילדים, אפילו נכדים...
‏ובחור בן 30, משותק בארבע גפיים.
‏שני מטופלים,
‏והייתה רק מכונת הנשמה אחת פנויה.
‏היינו חייבים לבחור.
‏לזה את קוראת גיבור?
‏בחור שמתחרפן ‏בזמן שהוא משחק בחיים של אנשים?
‏מצטער, אחותי, אבל...
‏אני לא מסוגל.
‏מה?
‏אנטואן, דבר איתי, אני כאן.
‏אני עייף.
‏אני אתקשר אלייך, אני צריך לחזור. ‏-אנטואן?
‏אנטואן!
‏אנטואן?
‏- היום ה-35 -
‏- אני אשמח לעשות איתך ילד ‏במהלך הסגר הזה -
‏באמת?
‏אבל...
‏ילד יוצר זיהום.
‏ברצינות, זה 60 טון של פחמן דו חמצני בשנה, ‏זה הרבה.
‏הרבה יותר ממכונית שעובדת על דלק...
‏אין לך אפילו טופס אישור...
‏אני נשאר בחוץ, להירגע.
‏קדימה! ‏-קדימה.
‏ארוחת צהריים עוד עשר דקות!
‏אימא שלך נשמעת מגניבה! ‏-מאחורי הדלת, כן.
‏רגע, מאחורי הדלת... ‏אולי את יכולה לספר לה כל מיני דברים.
‏כן, תחליקי לה איזה מכתב.
‏"אימא היקרה,
‏אני אוהבת כוס.
‏נ.ב, אני אוהבת אותך."
‏בכנות, אתה קוץ בתחת.
‏אבל יש בזה משהו.
‏- היום ה-39 -
‏סליחה.
‏הסגר לא ממש מתאים לנו.
‏זאת אומרת, אני חושבת שאנחנו...
‏אנחנו לא בנויים לשגרה.
‏אתה בסדר? ‏-תתרחקי.
‏אתה כועס עליי?
‏אני...
‏יש לי חום, ויש לי אסתמה.
‏זה יכול להיות מסוכן, אני לא רוצה שתידבקי.
‏יהיה בסדר, מתוק שלי.
‏אני גמור.
‏אני אטפל בך.
‏בנות...
‏שלחתי את הפיצות האלה כדי שנתפייס.
‏לא הייתי חברה טובה לאחרונה.
‏האמת שלא הייתי טובה בשום דבר.
‏אני מקווה שתבינו, כי אני באמת מרגישה רע.
‏מה עשיתי בעצמי? כלום.
‏זאת אומרת, כן,
‏כמה סרטוני הדרכה לאימהות בסגר,
‏בזמן שאני אפילו לא מצליחה לטפל בילד שלי. ‏והוא עוד הולך לישון פעמיים ביום.
‏אני גם לא תומכת באנטואן.
‏ועכשיו ז'וליו חולה.
‏ולדעת שסיכנתי את האהבה שלנו ‏למען רעיונות...
‏בזמן שלא עשיתי שום דבר ‏כדי לשנות את המצב...
‏הייתי כל כך אובססיבית לצבירת עוקבים, ‏ששכחתי מהאנשים שאני אוהבת.
‏הנגיף הזה גורם לנו להסתגר בתוך עצמנו.
‏חייבת להיות דרך לקרוע לו את הצורה, ‏על ידי עשיית טוב.
‏ביחד.
‏בחיי, אני כל כך אוהבת אתכן.
‏אני מתגעגעת אליכן.
‏- שה-שה -
‏הלו? ‏-נחשי מה אני אוכלת?
‏זין?
‏לא!
‏אה, נכון, הפיצה! ‏-כן, הפיצה!
‏תודה! תצרפי את אמילי.
‏כן, אני מצרפת אותה.
‏כן? ‏-כל הכבוד.
‏הפיצה ממש טעימה.
‏הזוקיני מבושל יותר מדי.
‏אני לא אוכלת זוקיני, ‏אבל אני רואה שהוא מבושל יותר מדי.
‏אני מתגעגעת אלייך. ‏-גם אני אלייך.
‏תפעילו את הווידאו.
‏- היום ה-45 -
‏בנות, אתן רוצות להשתתף? ‏-לא, אני גרועה בעוגות.
‏את יכולה למצוא קמח?
‏לא, בלי עוד עוגות!
‏אנחנו נתמוך זו בזו, נגן זו על זו,
‏ונעבוד עם מה שיש לנו.
‏אנחנו מעלות הילוך!
‏מעלות הילוך?
‏מותק, נתת לי עכשיו רעיון גאוני!
‏אנשי הרפואה ימותו על זה!
‏אחרי יונק הדבש, שלושת השחפים.
‏או שלוש אורניתולוגיות.
‏אני אעמיד פנים שלא שמעתי את זה, אוקיי?
‏אני הולכת לדאוג למטופלים.
‏חוץ מזה, אני צריכה לפצות על משהו.
‏אני הולכת להציל את העולם.
‏מותק שלי!
‏טוב, "פינקארס" יצילו את העולם!
‏בואי לאימא! התגעגעתי אלייך!
‏כן, אהובתי, לא עבר יום בלי שחשבתי עלייך!
‏אני יודעת שגם את התגעגעת אליי.
‏מתי נגמרות אופרות הסבון של הצהריים?
‏את רוצה לקרוע לקוביד את הצורה ‏ע"י צפייה בטלוויזיה?
‏נשמע מוזר.
‏לא, אני רוצה לבקר את סבתא.
‏- אל תוותרי עלינו ‏@פרוצה זקנה !!! -
‏ומה עם ריחוק חברתי? ‏-אין בעיה.
‏את צודקת, מילו. קצת אהבה תעזור לה להחלים.
‏- נשתול עצים רבים לפני שנעזוב -
‏האשטאג, "הסעה לאנשי רפואה".
‏מגניב, נכון?
‏הלו? ‏-שלום!
‏אנטואן? ‏-כן.
‏אתה בבית החולים? ‏-אני כאן כבר יומיים.
‏אל תזוז, אני באה לאסוף אותך.
‏אני הנהגת שלך, ספר לקולגות שלך!
‏מעכשיו, "פינקארס" עושה הסעות לאנשי רפואה.
‏סבתא פרוזאק, תסתכלי מהחלון!
‏סבתא...
‏פרוצה זקנה, תסתכלי מהחלון!
‏אוקיי, אני מניחה שמצבה משתפר.
‏- היום ה-46 -
‏היי, מניאק!
‏אתה תראה מה יקרה לך אם תתחיל עם אשתי!
‏אתה אולי צעיר ממני, ‏אבל אני אקרע לך את הצורה!
‏הבנתי.
‏- מעכשיו פינקארס משרתת את אנשי הרפואה -
‏- רעיון מעולה, אני יכול לעזור? -
‏- אתה לא בחורה. -
‏- אני לא נוהג. ‏אני אדאג שתהיי ויראלית. -
‏- בהתנדבות. -
‏- עשינו עסק -
‏כן? שלום, מדבר מקסים פוליאק, ‏מנהל התקשורת בעירייה.
‏כן, בדיוק.
‏אני מתקשר
‏כדי להפנות זרקור ‏ליוזמה אזרחית מעניינת, לדעתי.
‏אישה צעירה בעלת רקע של מהגרת
‏שמציעה הסעות לאנשי רפואה.
‏כן, אני חושב שזה מעניין.
‏- היום ה-50 -
‏מרגיש יותר טוב?
‏כן. 37.6.
‏טוב, אז אני אארגן את ציוד המוזיקה שלך.
‏יש לי הפתעה קטנה בשבילך.
‏מכיוון שזה קל וישיר יותר ככה,
‏בלי לירוק...
‏קודם חשבתי במקלחת...
‏כן, אני שוב מתקלחת,
‏ויש כמה דברים ששכחתי לספר לך.
‏דבר ראשון, אתה צריך להחלים מהר,
‏כי תצטרך להיות חזק,
‏כי עוד לא סיימתי להציק לך ‏בקשר לקומפוסט ולרשתות מקומיות.
‏והדבר השני הוא...
‏אתה המערכת האקולוגית שלי, ז'וליו.
‏בלעדיך, גם אני לא יכולה לנשום.
‏אין כוכב לכת ב', אין בן זוג ב'.
‏זה אתה או שום דבר.
‏בסדר?
‏ולגבי התינוק, טוב...
‏אנחנו יכולים לדבר על זה.
‏זאת אומרת, נראה.
‏אני אוהבת אותך.
‏אני אוהב אותך.
‏- היום ה-52 -
‏"והודות לאביר הלבן הקטן,
‏כל הממלכה ידעה סוף סוף ‏איך להשמיד את קורונקס,
‏המפלצת הבלתי נראית."
‏ארוחת בוקר לאלופים.
‏בבקשה. ‏-אז...
‏"אז האביר הלבן הקטן היה אומר להם,
‏'לפעמים לאהוב זה את זה בצורה שונה ‏אומר לאהוב זה את זה טוב יותר...'"
‏- אהבה וסקס -
‏אימא?
‏"להבין זה את זה טוב יותר,
‏ולאהוב זה את זה אפילו יותר..."
‏פינקארס, אני אסיע אותך לאן שתרצה, בחינם. ‏-"או בצורה מאורגנת יותר,
‏בצורה חכמה יותר.
‏תמיד לעזור זה לזה, ואף פעם לא לשכוח."
‏האביר הלבן הקטן הוא יותר מגיבור על,
‏אבל אנחנו לא אומרים את זה מספיק.
‏אנחנו צריכים להודות לו.
‏להגיד, "תודה, אבא, על זה שאתה אבא מופלא",
‏ולהגיד לו שאנחנו גאים בו. כן.
‏הוא לא מעניק חיים, אבל הוא מגן עליהם,
‏כמו על אוצר.
‏והוא האוצר שלנו.
‏היי, אבא!
‏תודה.
‏הנה האביר הלבן הקטן!
‏יש לי הודעה בשבילך.
‏הנה, את יכולה לדבר עם הנכדה שלך.
‏אני יכולה להתחיל?
‏שלום, חמודים!
‏סבתא פרוזאק באמת קרעה לקוביד את הצורה!
‏ו...
‏אל תדאגי לי,
‏כלבה.
‏אני יכולה לדאוג לעצמי!
‏"קוביד, קוביד
‏חטפנו אותו, וקרענו לו את הצורה!
‏כן!"
‏כלבה! ‏-לא...
‏לא, אדי.
‏זאת אשמתך. ‏-סליחה?
‏הנה, מקסים שוב עשה עבודה טובה.
‏- גיבורים: ‏שרלוט בן סמירס, #הסעות לאנשי רפואה -
‏- את כמעט חתיכה בשער של העיתון. ‏מה אומרים? -
‏- אתה קרצייה, אבל תודה. -
‏- טוויטר בטירוף! ‏מתי אנחנו חוגגים? -
‏- סגר -
‏היא מתחילה איתי?
‏מה את עושה, שה-שה?
‏שובבה.
‏- היום ה-55 -
‏ז'וליו מרגיש יותר טוב,
‏אני בחופשה, הסגר נגמר מחר.
‏יש אור בקצה המנהרה.
‏האמת שהסתדרנו בסך הכול. ‏-לגמרי!
‏רק הג'ינס קצת קטנים עלינו עכשיו, ‏נכון, אלזה?
‏מה הכוונה קטנים עלינו?
‏טוב, משמינים בסגר.
‏במיוחד אם את אצל ההורים שלך!
‏אני לא עליתי במשקל. ‏-זאת הסטטיסטיקה.
‏טוב, אני לא עליתי אפילו גרם. זה הכפר.
‏מה מאט עושה?
‏אולי הוא לא רוצה לדבר איתנו? ‏-אוי, די, מספיק עם הדרמה.
‏אין לנו במה להתגאות. בדקתם מה שלומו?
‏מקסים, דיברת איתו?
‏אה... לא.
‏עליתי במשקל? ‏-לגמרי שכחנו ממנו.
‏שלום, צרפת! אכזבתם אותי, חארות.
‏אוי ואבוי...
‏טוב, זאת כבר תחפושת.
‏אני לא חושבת שזאת תחפושת.
‏הוא לא נראה כמו המגלומן האמריקאי הפוליגמי
‏שהורג נמרים אבל אוהב אותם? ‏-כן, לגמרי.
‏איזה נוף, כמו בקליפורניה!
‏ג'ו אקזוטיק מגעיל אותי.
‏זה הבחור הזה מהסדרה בנטפליקס.
‏אמרתי לכם, השארנו אותו לבד. איבדנו אותו.
‏היי, מה קורה, צרפת?
‏אז הוא כבר לא מדבר צרפתית?
‏אוקיי, אתה מדבר? אתה מבין?
‏תשתקי. מאט, אנחנו מצטערים. ‏-אמילי השתיקה את שרלוט.
‏סליחה, מאט, לא התכוונו לנטוש אותך.
‏הסגר הזה שיגע את כולנו בכל מקרה, נכון?
‏את חלקנו יותר מאחרים, מסתבר.
‏זוכר אותי? כן! ‏-ברצינות, אתם יודעים מה?
‏כולכם יכולים ללכת להזדיין.
‏זהירות, אתה יוצא מהדמות.
‏אפילו התגעגעתי לזה שאתם מעצבנים אותי.
‏יש כזה בלגן בחוץ...
‏אם ניתן לנגיף הזה לבודד אותנו, הוא ינצח.
‏אנחנו כבר צריכים לחייך רק עם העיניים, ‏להגיד שלום רק עם המרפקים,
‏אנחנו כבר לא יכולים לגעת זה בזה, ‏לתת נשיקה...
‏אנחנו לא יכולים לעשות כלום.
‏אז אם אני אכעס עליכם, מה יישאר לי?
‏פחד. ‏-כן.
‏כן, בשביל אזרחית ותיקה כמוך...
‏רגע, סליחה?
‏אני צריך שמישהו יבוא ‏לאסוף אותי משדה התעופה מחר.
‏אתה צוחק? אני אגיע, חבר.
‏לגמרי! רגע, יש את פינקארס!
‏האשטאג, הסעות לאקס שלך! ‏-כן!
‏אני יכול לבוא, אבל תחליף שיער.
‏כן, המראה הזה שלך הוא מה שיהרוג אותי.
‏התגעגענו אליך! ‏-אנחנו נשארים אצל ההורים שלי,
‏כדי לפצות על הזמן האבוד.
‏בין אזרחים ותיקים.
‏בעיקר נדבר על טניס עם אימא שלה,
‏רק כדי לסיים את הסגר כמו שצריך.
‏אז נסיים אותו ביחד?
‏בחיים האמיתיים. ‏-כן, כולנו ביחד?
‏אתם בטוחים?
‏כי אם אתם שוב מתכוונים להבריז...
‏מילו. ‏-מה?
‏לא דיברנו על זה בכלל!
‏היא בחיים לא תעזוב את זה.
‏חזרה לשגרה!
‏זאת אומרת, לא כל כך קשה להתנצל!
‏טוב, בסדר.
‏תאספו אותי מחר. ‏-מה אדי עושה?
‏מישהו יבוא לאסוף אותי משדה התעופה? ‏-טוב, נתראה בצד השני, חבר'ה.
‏חיבוקים! ‏-ביי.
‏ביי. ‏-חיבוקים!
‏להתראות בקרוב! ‏-צ'או!
‏צ'או!
‏אדי, מה אתה עושה?
‏אני יכולה לראות את אדי?
‏מה הוא אוכל?
‏חכי שנייה.
‏זה חרא? זה שוקולד?
‏אני לא יודע. ‏-אז תטעם!
‏מה אתה אוכל, אדי?
‏אתה חושב שהם שמו לב שאנחנו באותו חדר?
‏לא, אל תדאגי.
‏הסוד הקטן שלנו ממש הדליק אותי.
‏גם אותך? ‏-לא!
‏לא, לא...
‏לא, לא הוא.
‏לא הוא!
‏מה זה? ‏-מקס ושרלוט. לא!
‏איזה זין.
‏תרגום כתוביות: גלעד קשר