NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
«МЕНІ НІКОЛИ НЕ ЗАБУТИ КРИКИ ЩО ЛУНАЛИ ПРИ ВЛУЧЕННІ БОМБИ
І ШКОЛУ, ЩО ПОГЛИНУЛА ТЕМРЯВА ЖАХУ СПОВНЕНИЙ ДИТЯЧИЙ ПЛАЧ»
ОСЕ
На початку 1945 сили опору не раз зверталися до Британії
щодо бомбування гестапо у штабі «Шелл», Копенгаген.
ВПС вагалися.
Полонені члени сил опору утримувалися під дахом як живий щит.
Проте в березні гестапо було так близько до викриття опору,
що було вирішено атакувати.
ЮТЛАНДІЯ, ЛЮТИЙ 1945 РОКУ
У мене стрілка пішла.
Спробуймо лаком для нігтів.
Дехто хоче з тобою поговорити.
-Вони прийшли в мій дім. -Що?
Мама сказала, приходили двоє.
-Можна мені лишитися тут? Ненадовго? -Тут?
-На кілька годин. -Ні. Ти здурів?
-Чому? -Не можна. Свене, прошу, йди.
Вони мене вб'ють.
Не можу допомогти.
Ти розумієш? Не можу.
З Петерсеном говорив?
Не можу його знайти.
Я би пішов до штабу «Шелл».
-Побачимося там. -У штабі «Шелл»?
Так.
-Я піду туди. -Добре.
Фреде?
Я винен тобі 10 крон.
Бувай.
За стіл обов'язково в цій ганебній формі?
Припини. Це просто біла сорочка.
Чому ми живемо з цим паразитом?
А? Скажи мені?
Ганьба.
Сором.
Добре день минув, бабусю?
Ти не цього сина народила.
Того, що ти народила, більше нема.
Що з ним сталося?
Він став ХІПО-свином.
-Якого хріна! Ану! -Не чіпай мене, тату.
-Дай мені спокій, свине! -Та що з тобою?
-Не чіпай мене! -Вставай, бісове поріддя!
Наші кулаки розчавлять їх Якщо вони зашкодять нам
Молодь, Молодь
-Наш прапор… -Я знаю, тату!
Наш прапор майорить перед нами
Ми маршируємо в майбутнє Одне за одним
Ми маршируємо за Гітлера Крізь ніч і страждання
-З прапором Молоді… -Тут, що їй потрібно тут?
Тут
Вона хоче заміж за Генріка Генріка, Генріка
Вона хоче заміж за Генріка, Генріка
Тож скажи «так» і усміхнися Усміхнися, усміхнися, скажи «так» і…
Глянеш хвильку за Сельмою?
ВІКНА–ШТОРИ–КАРТИНИ
Дівчинка гуляла, гуляла, гуляла
Дівчинка гуляла, гуляла
І що їй потрібно тут?
Тут, тут Що їй потрібно тут?
Вона хоче заміж за Генріка Генріка, Генріка
Вона хоче заміж за Генріка, Генріка
Але їй не дозволено Дозволено, дозволено
Їй це не дозволено, дозволено
-…заміж за Пітера… -Свене!
Свене Нільсене!
-Свене! -…вона хоче заміж за Пітера…
Свене!
Свен Нільсен?
Ви Свен Нільсен?
-Ні, це не я. -Покажіть посвідчення.
-Це не я. -Документи.
-Давайте. -Це не я.
Це не я.
СВЕН НІЛЬСЕН
Ну, все в порядку.
Поль хоче привітатися.
Чорт.
-Гляньте, пане Шульц. -Так, сер.
Єво! Тату, це Єва з мого класу.
Єво, це я, Ґрета.
Єво.
-Як гадаєш, хто він? -Донощик.
Він забагато знав.
Мамо, він забагато знав?
Це тому, що він забагато знав?
Ходімо.
Давай.
Любий, там нічого немає.
Генрі, ми запізнимося.
Ми… Ходімо вже!
Ген… Генрі…
Генрі!
Що з тобою, Генрі?
Ти впертий, як кліщ.
Ми не можемо нікуди піти.
Але найгірше - це голос.
Це геть не добре, адже так, Генрі?
Мамі треба відповідати, коли вона тебе запитує.
Якщо не відповідатимеш, то мама буде хвилюватися.
А ти, звісно, нам не зможеш сказати, що не так.
Що ти там побачив?
Скажи мені.
Що ти побачив?
Ти бачив людей у машині?
Я геть цього не розумію.
Ти маєш щось сказати, Генрі!
Говори!
Кажи щось!
Опануй себе!
Будь мужиком, а не слинявим слабаком!
Це може звучати жорстко, але іноді найкраще лікування - трішки пристрашити.
Тепер можеш щось сказати, Генрі? Можеш?
Тепер можеш щось сказати?
Можеш?
Виходить, не можеш.
Я подумала,
у мене сестра в Копенгагені.
Там небагато відкритого неба, а він найбільше боїться неба.
Тож твоя винагорода - поїздка в Копенгаген,
бо поводишся, як дівчисько.
Ну що. Удачі тоді.
Якось я розповідав у школі сестри про нашу ескадру.
І я кажу: «Якось під час операції з-за хмар з'являється триплан».
Діти починають хихотіти. Кажу: «Ми підбили один.
Раптом… Триплан вилітає з-за спини».
І тут діти починають реготати.
Несподівано вчитель мене перебиває:
«Я хочу пояснити, що триплан - це німецький літак».
А я такий: «Так. А ті, хто ви подумали, були на "Мессершмідтах"».
Панове.
Два слова перед брифінгом.
-Ви екіпаж 977? -Так, сер.
Це майор Трулсен з управління спецоперацій Данії.
Він хотів би поділитися з вами розвідданними.
Ви брали участь в операції над Ютландією з Брауном і Смітом?
Так, сер.
Вони звітували, що розбили штабну машину німців на північ від Хобро.
Так, сер.
Ми отримали телеграму від місцевої групи опору.
Це була не штабна машина. А весільне таксі.
Водій і три молоді жінки.
Ми закликаємо всіх пілотів бути уважнішими.
Так, сер.
Гаразд. Побачимося на брифінгу, хлопці.
Це могли бути й ми…
Але це не ми, тож…
Зберися, Реджі.
«ШЕЛЛ»
Ось, як усе буде.
Я ставитиму запитання.
Якщо не відповідатимеш, я спитаю, чи ти готовий.
І потім шмагону тебе.
Починаємо?
-Я нічого не знаю. Я просто… -Ні, ти просто дрібна рибинка.
-Так. Так і є. -Ти навіть не рибинка.
Ти мошка. Дрібна мошка в людському тілі.
Знімай сорочку. Сядь, розстав ноги, а руки вгору.
Як скажете.
Ти все розкажеш, ясно?
Усі розказують.
Може, це й не вражає,
і з першим ударом ти подумаєш, що в тебе високий больовий поріг.
Але це не так.
Наступний удар буде стражденний.
Ми знаємо, що ти один з ватажків.
Які з цих імен тобі відомі?
Трулсен, Шок, Борк Андерсен, Ліппманн, Тімрот?
Знаю Андерсена.
Це місцевий м'ясник.
Готовий?
Де ви зазвичай проводите свої збори?
-Я не знаю… -Готовий?
Зіприся на нього.
Так буде легше.
Який порядок субординації між УСО і Радою свободи? Готовий?
Що?
Я не чую тебе.
Твій час вийшов, брудний ти зраднику.
Ви не маєте бити, коли я не готовий.
Ви ставите запитання, питаєте, чи я готовий, а потім б'єте.
Ми так домовлялися.
Гидкий ти нелюде!
Ходи.
Що ви робите? Відійдіть від дверей.
ВІЛЬНА ДАНІЯ
Сестро Терезо?
Сестро Терезо!
-Так. -Настоятелька хоче поговорити з вами.
Кажуть, ти шмагаєш себе.
Ми не єзуїти 15 століття.
Ми сестри «Святого Йосипа».
Навіщо ти це робиш?
Ну, скажи щось, дівчино.
Я шукаю Бога.
Перепрошую?
Я шукаю Бога.
І чому він має явитися тобі, якщо ти шмагатимеш себе?
Якщо це погано, Він мене покарає. І я знатиму, Він мене бачить.
Богу не потрібен твій біль.
-Терезо, Бог усюдисущий. -Цього не може бути.
Зважаючи на те, що коїться.
Хіба Бог геть про нас не думає, про людей?
Бог любить нас, людей.
А євреї - не люди?
Може, тому що не вірять, що Ісус - Син Божий.
І це карається смертю?
А бомбардування дітей у Лондоні й Берліні?
А ті, кого затягли й убили в таборах?
-Ми нічого про це не знаємо. -Вони - не люди?
Терезо, Бог є і в тобі,
і в тих, хто страждає.
Він не може забрати їхній біль, але…
Він може дати їм спокій.
А що як вони втратять свою віру?
Тоді в них нічого не лишиться.
Так.
У них нічого не лишиться.
Я чарівна Єлизавета Угорська.
У світі панують голод і біди.
Дуже важкі часи.
Так, але кажуть, на щастя, це скоро скінчиться.
Так.
Але бідолашний Генрі…
Відкритий простір - це найгірше. Там найкраще видно небо.
Так, можу собі уявити.
Його фактично треба тягнути.
Йому буде тут добре.
-Це так благородно. -Раді допомогти.
Це найменше, що ми можемо.
-Привіт. -Привітайся з тіткою Ганною.
Доброго ранку, Рігмор. Добре спала?
Це тому, що ти бачив людей, що вмерли в палаючій машині?
Тому ти припинив говорити?
Рігмор.
Говоримо тільки про хороше. Пам'ятаєш?
Це Воллє.
Деякі ведмедики думають, що лише малюки їх завжди обіймають.
Але Воллє не проти.
-Маю встигнути на потяг. -Авжеж.
Нехай користується блокнотом. Це дуже допомагає.
Так, звісно.
Любий хлопчику,
тобі тут буде безпечно й добре.
Тобі тут сподобається.
Приглянеш за Генрі?
І в школі теж?
Я говорила із сестрами.
Вони раді його прийняти.
Побачимося за місяць, любий.
Гаразд?
А тепер, бувай.
Не забувай щось казати.
Гаразд. Їдь. Не запізнися на потяг.
Прошу уваги.
«Карфаген» - назва нашої, мабуть, найризикованішої досі операції.
На швидкості 450 км/год ми летітимемо на рівні дахів
у саме серце столиці,
і ми влучимо й знищимо лише одну будівлю.
Ціль - штаб-квартира гестапо в Копенгагені.
Штаб «Шелл».
Наша мета: знищити їхні архіви і вбити максимальну кількість німців.
Щоб уникнути радарів, ми летітимемо низько над Північним морем
у супроводі 30 «Мустангів».
Ми перетнемо Ютландію
у напрямку Зеландії. І тут, на озері Тіссо,
ми розділимося на три групи.
Перша група прямує в Копенгаген.
Друга група робить коло навколо озера.
Третя група - 2 кола.
З метою розділення.
Ми нанесемо удар пізнього ранку.
Адже це година пік, а для нас - найвища вірогідність ураження.
Ми будемо озброєні бомбами сповільненої дії,
встановленими на 30 секунд після удару.
І ще одне, гестапо чекатиме на нас.
Тому вони розмістили 30 в'язнів Датського опору
просто під дахом, щоб вони стали живим щитом.
Я говорив з майором УСО Трулсеном.
Панове.
Гестапо небезпечно наблизилося до винищення сил Датського опору.
Саме тому ватажки вже кілька місяців благають нас
здійснити атаку,
навіть під загрозою смертей товаришів.
Ми маємо це зробити.
Пожертвувати кількома
заради порятунку багатьох.
Бувай, мамо.
Бувай, люба.
Бувай, Генрі.
Єва теж бачила, як когось убили. Його застрелили в голову.
Але ж ти можеш говорити. Так, Єво?
-Щоб говорити, треба щось сказати. -Що мені сказати?
Бачиш? Вона говорить, хоч і бачила, як когось убили.
Спробуй.
Скажи щось.
Нічого. У тебе, мабуть, жаба в горлі застрягла.
-Булочка допоможе? -О ні.
Давай.
Це небезпечно.
Розумієш, проблема в тому,
що насправді страшно те, що тут живе Бегемот.
Бо в Бегемоті живе Відьма-людожерка.
А її загострені пальці зроблені з кісток мертвих дітей.
Але це не найгірше.
Вона може пропалювати дірки очима, тому не зустрічайся поглядом.
Ніколи!
Але це не найгірше.
-Найгірше те, що… -Булочки отруєні.
Один укус і ти мертвий.
Ходімо.
Мабуть, тобі цікаво, навіщо нам смертоносні булочки?
У Рігмор є протиотрута.
Зажди, Генрі. Зараз може бути непросто.
-Так. -Ми виходимо на широкий проспект.
-Де добре видно небо. -Це дуже широкий проспект.
Але ми ось що зробимо.
Ми обв'яжемо тебе мотузкою. І я тягтиму тебе.
-Ти просто йди. -Так.
Так ми й перейдемо на інший бік.
А Єва йтиме за тобою.
Давай, Генрі. Ходімо.
Давай.
-Єво, штовхай його. -Штовхаю.
-Давай, Генрі. -Ану ж.
Ми майже дійшли. Нема чого боятися.
Давай, Генрі. Єво, штовхай його.
Давай. Ти зможеш.
Ану. Давай-но.
Давай.
-Ну. -Іди вже.
Ти зміг!
-Так, ти зміг! -Завтра зможеш і без мотузки.
Так.
-Ні! -Здурів?
Вона ж отруєна.
Треба вмочити її тричі.
Потримати перед Ісусом.
Потім можна їсти.
Ми вижили!
УРА!
Ура!
Он де ви. Ходіть. У нас екскурсія. Гайда.
Це мій кузен Генрі. Він не розмовляє.
Зрозуміло. Вітаю, Генрі.
Стій, свиното. Стій.
Стій!
-Ні. -Геть від мене.
Ходімо, діти. Ні, не дивіться.
Просто йдемо. Давайте. Ідіть. Не дивіться. Дивіться в інший бік.
Ні, відведіть очі. Гей, ти, не дивися.
Давайте. Ми йдемо.
Ай!
ХІПО-свин! Ти сраний ХІПО-свин!
Лежати. І стій, якщо тобі кажуть.
Можу допомогти?
Ти диявол.
Якщо не віднайдеш Бога, то згориш.
Що?
Терезо!
Що ти собі думаєш, дівчинко?
Зрадник.
Брудний ХІПО-свин!
Фреде, ти йдеш?
Агов.
Гей?
Агов.
Де ми?
У в'язниці «Вестра»?
Ні, ми в штабі «Шелл».
У штабі «Шелл»?
Я йшов угору по сходах. Я під дахом штабу «Шелл».
-Під дахом? -Так, під дахом.
Ми в камерах. Під дахом.
Під дахом штабу «Шелл».
Скільки нас тут?
Не знаю.
Може, людей 30?
Сорок.
Сподіваюся, скоро переведуть у «Вестру».
Ні.
Ні?
Ми - живий щит.
Атака неминуча.
Британська?
Думаєте, прийдуть?
Так.
То нам кінець?
Так.
Але…
-Звідки ви напевно знаєте? -Я був там.
Коли ми вирішили.
-Що нас атакуватимуть ВПС Британії? -Так.
-І ось ви тут, замкнені. -Так, маю визнати, це дещо дивно.
-Абсурд. -Так.
Абсурд.
Ви! Стійте.
Оберніться.
Можете іти.
Що вам треба? Скажіть.
Недавно
ви мені дещо сказали.
Дещо про Бога.
Не знаю, що це значить.
-І вже запізно. -Запізно для чого?
Війна скінчилася.
Я приречений.
-Ну, дуже шкода. -Мені непотрібен ваш жаль.
А що ж вам потрібно?
Ви підійшли й сказали знайти Бога.
-Він не любить чорну форму. -А у вас не чорне вбрання?
Що Бог каже про самовдоволених дів, що стороняться реального світу?
-Я не мушу говорити з ХІПО. -Так, мені бракує німба.
Я - диявол во плоті.
Поцілуйте мене.
Що?
За поцілунок з таким, як ви, Бог точно мене покарає.
І я знатиму, що Він є. Поцілуйте мене.
Ні.
Ну.
Гей.
Ні.
Мене не вразила блискавка.
Бога не існує.
Можете йти.
Як ви знаєте, цього року ми ставимо «Єлизавету Угорську».
Вона жила в 13 столітті в Німеччині.
Хоч Єлизавета й була королівського роду, вона робила все від неї залежне,
щоб допомогти бідним.
І що ж сталося потім?
Так, Ґрето?
Багатим, злим євреям не подобалося, що вона допомагала.
Якось ішла вона з кошиком із хлібом, і її зупинили багаті, злі євреї.
Не думаю, що це були євреї.
А в іншому, все правильно.
І що сталося потім,
коли вони захотіли подивитися
на вміст кошику?
Рігмор?
-Вміст перетворився на троянди. -Бог створив диво.
Щоб допомогти Єлизаветі сховати хліб, Він перетворив його на троянди.
Так?
-Сестро Ганно, можна вас на хвилинку? -Терезо, підміниш, будь ласка?
Так, Рігмор?
Як хліб міг стати трояндами?
Ну, це і є диво.
Існує чимало згадок про те,
що статуї Діви Марії раптом оживають і плачуть.
У Чивітавекк'ї в Італії вона іноді плаче кривавими сльозами.
А кажуть, що інша Мадонна навіть уміє розмовляти.
Але як?
Бог може зробити все.
-Завжди? -Так.
Навіть коли він спить?
Бог ніколи не спить.
-Як же він без сну? -Ну, іноді…
Іноді…
дуже, дуже рідко…
щось може його відволікти.
А потім сестра Тереза сказала нам впустити олівці.
І ми, звісно, послухались.
І потім вони лежали на підлозі.
Потім ми мали їх підняти.
Потім сестра Тереза сказала щось
про різницю між нашими й Божими годинами й хвилинами.
Бачите? На це пішло секунди три.
Три секунди, поки ви не дивилися на мене, бо дивилися на олівці.
Години, хвилини й секунди Бога відрізняються від наших.
Тож для Бога один день
може тривати, як 100 років.
Або для Бога секунда може тривати, як рік.
Тож якщо ви відведете погляд
на кілька секунд,
Його вже не буде.
Тож якщо Бог впустив олівець, то він відволікся.
І Його нема два роки.
Так. І це розповіла сестра Тереза?
Я просто думаю, що нам дуже не пощастило.
Може, Бог зараз дрімає.
Поки ми всі існуємо.
І це може тривати 100 років.
А якщо він міцно заснув, то може, й довше.
Терезо!
О, що це?
Що це таке сталося?
Із м'язиками, якими ти нечасто користуєшся?
Невже це усмішка?
Тож ти вмієш усміхатися?
ВОНА БОЖЕВІЛЬНА
-Так, це точно. -Що там написано?
Я?
Якщо хтось божевільний, то це ти!
-Ти точно божевільний, ясно? -Так.
Я монахиня з Гаваїв, мене звати Генрі.
Я дуже люблю свою небогу Рігмор,
яка і мила, і розумна.
І її мама й тато теж милі,
бо вони кажуть, що війні скоро кінець.
І це чудово, адже Бог вийшов за цигарками.
-Неймовірно. Чудово. На біс! -Браво! Біс!
Якщо хочете на біс, то гляньте на це.
Генрі, продовжуй в тому ж дусі.
Привіт. Мене звати Генрі.
Я вмію говорити,
але якби в нас із Рігмор було печиво,
то я б остаточно одужав.
Ні, ні. Час спати, діти.
-Браво. -Це було так чудово.
Сестро.
Що таке?
Ви поцілували, бо я диявол?
Так.
Я не хочу більше бути дияволом.
Сестро!
Навчіть молитися.
Держіть.
Радуйся, Маріє, благодаті повна Господь із тобою. Благословенна…
Читайте.
Я не вмію читати.
Повторюйте за мною.
-Радуйся, Маріє, благодаті повна -Радуйся, Маріє, благодаті повна
-Господь із тобою -Господь із тобою
-Благословенна ти між жінками -Благословенна ти між жінками
І благословенний Плід лона Твого, Ісус
Ще раз.
Радуйся, Маріє, благодаті повна Господь із…
Якщо ви хотіли цілувати диявола, то треба робити це тут.
Ні. Не можна. Не тут.
Ні, припиніть.
Припиніть!
Ні, стійте!
Він говорив із нами.
Вибачте.
Вибачте, що я такий гад.
Мене звати Фредерік.
Тереза.
-Як ти? -Порядок.
Ось наш ескорт.
Як це на хрін гарно.
Скажи їм стерегтися чайок.
Стережіться чайок, хлопці.
-Не можу. -Ні, можеш.
Не буду.
Припини. Доїж кашу. І крапка.
-Але мені зле. -З тобою все добре.
-Я не голодна. -Ти зголоднієш за хвилину.
Щойно підеш. Не можна йти до школи голодною.
-Я не люблю її. -Пам'ятаєш казку про Каспера й суп?
Він теж не хотів їсти. Так.
Через чотири дні від нього лишилися шкіра й кістки.
Через п'ять днів Каспер помер, бо не їв суп.
Помер.
Доїдай їжу.
Чудово. Ну і йди голодною.
Давай. Каша тут так і стоятиме. Їстимеш холодною потім.
Заждіть! Заждіть мене!
-Що сталося? -Нічого.
Ісусе!
-Де Фредерік? -Я його вже 2 дні не бачив.
Я не знаю, що зробить корпус.
Але це кінець.
Сину мій.
Ти приречений. Щойно нас звільнять.
Бувай, сину.
Розрахунок часу до цілі?
Десь хвилин сім.
Гопа-Стьопа.
Рігмор.
Рігмор, що ти таке робиш?
Я іду з кошиком.
Так, але пройдися трішки і привітайся з людьми.
Потім вийди вперед і звернися до глядачів.
-Гаразд. -Так. Продовжуємо тоді.
Рігмор, чому ти не зупиняєшся?
Я думала, що маю піти й привітатися зі своєю бабусею в лісі.
Ні, не маєш. Ми не казку ставимо.
Як скажете.
Розділяємося на три групи. Перша група, контроль.
-Один-два. -Третій з першої групи.
-Один-п'ять. -Один-шість.
-Один-сім. -Друга група, контроль.
-Два-два. -Два-три.
-П'ять. -Два-шість.
Два-один, прийом.
-Три-один. -Три-два.
-Три-три. -Три-чотири.
-Три-п'ять. -Три-сім.
Відтепер - радіомовчання.
Я чарівна Єлизавета Угорська.
У світі панують голод і біди.
Моє серце розбите, моя віра слабка.
Маленькі діти помирають від голоду.
Сьогодні я почула голос із неба, звук.
«Єлизавето, посланнице моя. Я Господь, і ось уся правда».
Хто тут?
Відкрий кошик.
Дякую.
Дякую, дівчата. Дуже мило.
Єво, можеш спуститися до мене?
Що з тобою? Животик болить?
-Ти снідала? -Ні.
Єво.
Без сніданку не вижити.
Так, сходи у вбиральню.
Так, і тобі теж можна.
Ти знайшла Бога?
Чи віддаєш перевагу своєму ХІПО-свину?
Я говорила із настоятелькою.
Сьогодні твій останній день у школі.
Те, що ти зробила - збочення.
Спробуй опустити голову. Може, тобі стане краще.
Це протиотрута.
Давай. Спробуй.
-Що сталося ззаду? -Хвіст! Ми втратили хвіст!
Давай, давай.
Давай, злітай.
Давай.
Вгору! Господи!
Зараз! На себе!
-На себе! -Давай!
На себе!
-Ну ж бо. -Вгору!
Допоможіть! Ключі!
Випустіть нас!
Дай їх мені.
Дай їх мені, чорт забирай. Відпусти.
Спокійно. Ідемо парами. Давайте. Ходімо.
-Тихо й спокійно. -Не біжимо, дівчата. Тихо й спокійно.
Давай.
Уперед.
Ми заходимо трохи далі. Градусів 15 по правому борту.
Не хвилюйся. Я зафіксував ціль.
Бомболюк відкритий.
Тихо й спокійно.
Чорт. Це не ціль. Припинити операцію.
-Що інші роблять? -Господи!
Геть зі сходів! Геть!
Терезо!
-Терезо! -Спускайтеся в підвал. Ходіть.
Ти пошкодила палець, люба?
Отак.
Нічого. Новий виросте.
Він знову виросте.
Що це за дим?
Що там відбувається?
Це наші? Це друга хвиля?
-Вони бомбардують не ту ціль. -Де третя хвиля?
Де третя хвиля? Вони ще не пройшли?
Де третя хвиля? Я їх не бачу.
Вони йдуть із заходу.
Вони летять на неправильну ціль.
Прокляття!
-Що відбувається? -Бомбардування школи.
-Бомблять Французьку школу. -Бомблять школу.
Еммо!
Ідіть. Заждіть у партері.
Хтось бачив Єву?
Єво?
Скажіть, ви бачили Єву?
-Вона виходила? Ти її бачила? -Ні.
-Еммо, залишайся тут. -Рігмор!
Лишайся тут! Еммо, тут! Та послухай же мене!
Я знайду її! Добре? Я знайду її!
-Ти маєш її знайти. -Я знайду їх обох.
Матусю!
-Гей! -Матусю!
Агов!
-Гей! -Матусю!
Допоможіть! Тут хтось є внизу! Тут є хтось!
Матусю!
Гей! Тут є хтось?
Агов!
Матусю!
Господи.
Допоможіть.
Сюди.
Ми когось знайшли.
Гаразд.
Рігмор?
Ґрето?
Ґрето й Рігмор, ви там?
Ви там?
Сестро?
Де ти, Рігмор?
Сестро Терезо?
-Так. Де ти? -Я тут.
-Довго нам тут бути? -Нам треба…
Треба трішки зачекати. Хтось прийде й витягне нас.
Ґрето?
Чому Ґрета не відповідає?
Давайте. Почали. Уперед!
Заждіть у театрі.
Гей! Гей, ти? Так, ти. Підійди.
Підійди до мене.
Гей!
Агов!
Ти як?
Мені треба, щоб хтось записував опис кожної врятованої дівчинки.
Віддаси описи жінці в театрі,
щоб вона сказала батькам, кого врятували.
Зможеш це зробити?
Наприклад, тут. Можеш у цьому писати? Можеш?
Чудово.
Бачиш ту дівчинку?
Бачиш її? Біляве волосся, зелена сукня, жовті шкарпетки.
Вісім років. Записуй. Її везуть у лікарню Фредеріксберг.
І це запиши.
Якщо вони можуть говорити, спитай ім'я і теж запиши.
А потім віднеси цю записку. Зрозумів?
Молодець, хлопче. Уперед. Давай.
Вона притомна. Спитай ім'я. І біжи з цим у театр.
-Продовжуй, чорт забирай. Багато роботи. -Як…
Як…
Як тебе…
Як тебе звуть?
Ім'я твоє? Як…
Як тебе звуть?
Готово? Чудово. Далі.
Як тебе звуть?
Що? Кажи…
Кажи…
-Гучніше. -Дженні.
Скільки тобі років?
Сім.
-Якого кольору сукня? -Є.
Підніймай.
Рігмор?
Так.
Ти щось бачиш?
Геть нічого не бачу.
Але відчуваю, що вода піднімається до живота.
Вода?
Ти лежиш на животі?
Рігмор?
Ти лежиш на животі?
Так. Тут уже багато води.
Допоможіть!
Я полізу.
У когось є ліхтарик?
На.
Єво?
Прошу всіх. Усі батьки…
-Знайшла її? -Ні.
Прошу за мною в партер.
-Ми маємо лишатися тут? -Так.
Це сюди. Прошу в партер.
-Скажіть, будь ласка, батькам… -Так.
…куди їх повезли. Дякую.
Якщо ми лишимося тут, то матимемо повідомлення зі школи.
Про знайдених дівчат.
Куди їх везуть.
Дівчинка.
Сім років.
Червона сукня.
Її везуть у лікарню Фредеріксберг.
Звати Дженні.
Дженні!
Молодець, сонце.
Поквапся й принеси ще повідомлення, гаразд?
Далі в нас маленька Аґнет, вісім років.
Її везуть у лікарню Фредеріксберг.
Сіра сукня й червоні шкарпетки. Чорняве волосся.
Рігмор?
-Ріг… -Так, прошу сюди.
Допоможіть!
Ми йдемо!
Ми тут!
Ми вже поруч! Ми йдемо.
Ти чула, Рігмор?
Ти це чула?
Рігмор?
Ти там?
Так.
Ти це чула? Хтось іде за нами.
Хтось іде.
Ми йдемо.
Рігмор.
Рігмор!
Вода. Підіймається.
Вода підіймається.
Вода.
Ти відчуваєш її під собою?
Вона вже майже дійшла рота.
Можеш підняти голову? Можеш?
Але в мене й так рот уже вгорі.
Як?
Як, Рігмор?
Якась залізяка пройшла через підборіддя
і тримає голову вгорі.
Наскрізь?
Доп…
Допоможіть!
Ми тут!
-Ми тут! -Агов!
Ми тут. Допоможіть нам. Допоможіть. Ми тут.
Вода піднімається. Допоможіть!
Допоможіть. Вода піднімається.
Щоб тобі.
Ах ти ж чорт забирай.
Читайте!
Можеш прочитати? Прочитай.
Можеш допомогти мені прочитати?
Біляве волосся, вісім років.
Жовті шкарпетки…
-Блакитна… -Голосніше.
Білява, вісім років, жовті шкарпетки, блакитна сукня.
Нора.
Генрі!
Господи.
Ти як? У порядку?
Ти бачив Рігмор?
-Ти бачив її? Бачив? -Ні.
-Я маю йти… -Де вона?
Генрі!
Сестро Терезо?
Так, Рігмор?
Думаєте, Бог впустив олівець?
Так, думаю.
Думаєте, вони ще довго?
Можливо.
Я не знаю.
А потім ми потрапимо в рай?
Так.
Ми всі.
А Ісус чекає на нас?
Так. Чекає.
Він точно чекає.
Так. Чекає.
Підвал наповнюється водою. Вони тонуть.
Гей!
Там діти в підвалі.
-Що ви сказали? -Діти в підвалі.
-Там ми знайдемо більшість із них. -А вода?
-А що з водою? -Що з нею?
Єнсене!
Расмуссене!
Несіть насоси.
Несіть усі насоси, що вмістяться в руки. Бігом!
-Там забагато води піднімається. -Давайте!
-Бігом!
Ми йдемо!
Гей? Де ви?
Гей! Ми тут!
Ми тут унизу.
У мене шланг, щоб відкачати воду. Спробую передати.
Рігмор?
Слухай мене. Я передаю тобі шланг.
Він відкачає воду.
Ти мене чуєш, Рігмор?
Вода піде через це.
Рігмор?
Рігмор!
Рігмор…
Рігмор.
Ріг…
Які ж ми дурні.
Я накричав на неї.
Сказав, що вона помре.
Це останнє, що я їй сказав.
Бо вона не їла свою кашу.
Бо вона не хотіла їсти.
Мені треба подихати.
Ти хлопчик із записками?
У тебе є записка про Єву?
Єву? Білявку.
Коричневе пальто, картата сукня, жовті шкарпетки й рукавички.
Але Єви тут більше немає.
Тобто?
Чому її тут більше немає?
Думаю, вона пішла додому.
ЗАГИБЛІ ДОРОСЛІ
КАТОЛИЦЬКІ СЕСТРИ
ВЧИТЕЛІ
ЗАГИБЛІ ДІТИ
Переклад субтитрів: Дарина Полякова