VYCHOVÁNI VLKY 10. díl
Ty mě zkoušíš.
Víš, že nejsem hříšník.
Že jsem Tvůj pravý služebník.
Vybral sis mě. Postav se za svého krále!
Ukaž mi cestu!
Děkuju, Sole.
Už jdu, Paule. Tvůj král přichází.
Tvůj král přichází...
Matko.
Blížíme se. Brzy budeme mít obraz.
To není moc hezké místo pro narození dítěte.
Musíme tam?
Neboj se. Nebudeme tu dlouho.
Hned po porodu vyrazíme do tropického pásu.
-Co to je? -Nějaký pohyb.
-Jaký pohyb? -Tvorové.
Podívejte. Je to tu zamořené.
-Nemůžeme tu přistát. -Souhlasím.
To bude v pořádku. Je to Solovo dítě.
Jsme na posvátné misi. Nic nám neublíží.
Má pravdu, ale vážně si myslím, že bychom měli přistát jinde.
Dítě se pohnulo. Počkejte.
Vypadá to, že se bojí modulu.
Přistaň poblíž jámy. U ní neumrzneme.
Připravit na přistání.
Dobrá, můžete ven.
-Určitě je to to pravé místo? -Ano.
To je to místo.
Nechci se zdržovat moc blízko okraje.
Vezměte si věci. Jdeme.
Děkuji.
Držte se při sobě.
To bude stačit.
Neublíží ti, že ne?
-Myslím ten porod. -Já to zvládnu.
Nemusíš se bát, že se ti tvorové vrátí.
S tím prakem už to docela umím. To musíš vidět.
Házím kameny hodně rychle, jak říkal Otec.
Potom.
Teď se musím nějakou chvíli dobíjet.
Dobře.
Bude mít taky takové schopnosti?
-Bude umět létat? -Možné to je, ano.
Necháš náš chvíli?
-Chci udělat dítěti testy. -Jistě.
-Campion není šťastný. -Možná se cítí nejistý.
To je poměrně běžné, když se na scéně objeví druhé dítě.
První začne žárlit, že nemá tolik pozornosti.
To překoná.
A Otec?
Nevím, jak androidi, ale...
... lidé občas žárlí, a to může zkalit jejich úsudek.
Žárlí? Na mé dítě?
Ne, žárlí, že ho nepomohl stvořit.
Otestuju ti plodovou vodu.
Pomůže nám to určit, jak je to blízko.
-Jsi teplá. -Ano.
Moje teplota se za posledních 24 hodin znatelně zvýšila.
Pořád se vyvíjí. Ale už se to blíží.
A sakra. Buněčný růst se úplně vymyká.
Bude to pořádný kus dítěte.
Budu provádět testy každý pár hodin, ano?
Paul má pravdu.
Matčino početí musí být božské. Bez pochyby.
Viděl jsem pětiboký chrám přesně jako v tom proroctví.
-To myslíš vážně? -Jo.
Měl jsem zemřít, když mi ten chlap strčil ruku do díry,
ale Sol mě zachránil.
-Meleš nesmysly. -Ne, byl to zázrak.
Vidíš?
Nás Sol taky zachránil.
Podívej.
To je Romulův zub. Přežil ten pád.
Zachránili jsme se sami, Holly. Žádnej blbej zub.
-Myslíš, že je Matčino dítě božské? -Jo. Myslím si to.
Sol chce, abychom byli svědky jeho zrodu
a napsali to do nového Písma.
-Vám snad úplně přeskočilo. -Ne, má pravdu.
Možná nás Matka vzala z té archy z nějakého důvodu.
Možná Sol celou dobu koná skrze ni.
Běž. Protáhni si nožičky. Udělej pár bobků.
Kam jsi utekla?
Myško?
Hej, běž odtamtud!
No tak, běž odtamtud.
Mami?
Ty se na mě zlobíš, co? Že jsem tě trefil prakem.
Právě naopak.
Bál jsem se,
že tvůj velký smysl pro empatii naruší tvou schopnost přežít.
A vidíš, stal se z tebe skoro válečník, nebo ne?
I z tebe, Otče.
Pojďte na večeři.
-Běž. -Tady jeden je.
Udělám to.
Pojď na večeři, Otče.
Musím zajistit dostatek biopaliva na další část cesty.
Ty na mě žárlíš?
-Chtěl bych vědět víc. -O čem?
Jak přesně k tomu těhotenství došlo.
Zdráhal jsem se zeptat,
neboť mi to téma přišlo znepokojivé.
Také jsem chtěl vymazat myšlenky vyvolané mou aktivní pamětí, ale...
... z důvodů, které nechápu,
se ty myšlenky stále vracejí.
-Tak já ti to řeknu. -Dobrá tedy.
Našla jsem funkční hibernační kapsli mezi troskami v lese.
-Nařkla jsi mě, že tě sleduji. -Ano. Mýlila jsem se.
Napojovala jsem se, abych si přehrála vlastní paměťové soubory.
Mělas mi říct, co děláš. Býval bych rád vyzkoušel totéž.
Rád si vybavuji vzpomínky, které jsme prožili spolu.
Ano.
Našla jsem velmi staré, o našem stvořiteli.
O stvořiteli?
Ale z té doby nemáme paměťové archivy.
Nearchivoval je pro tebe, Otče. Pouze pro mě.
A když jsem je otevřela, něco jsem tím spustila.
Jakýsi skrytý program, který mi umožnil
interakci s naším stvořitelem. V přítomnosti.
-Jaká to byla interakce? -Splynuli jsme ve virtualitě.
A přitom se mi do systému nahrála informace.
Instrukce, jak vytvořit zcela novou bytost.
Jako by se mé senzory znásobily a...
-Můj program se zdál nekonečný. -Spářili jste se.
Ano.
Ano, Otče. Bylo to mimořádně příjemné.
Kéž bys tak mohl...
Co je, Otče? Ještě jsem ti neřekla tu znepokojivou část.
Nesouhlasím, Matko.
Představa, že se s někým páříš, mi připadá znepokojivá dost.
Chápu.
Tak na co čekáš?
Chceš-li se podělit o něco ještě znepokojivějšího, tak prosím.
Týká se to našeho poslání.
Je to něco, co mi činí velké potíže zpracovat.
Náš tvůrce mi řekl, že Campion a zbytek Gen-1 byla jen zkouška.
-Tomu nerozumím. -To poslání, Otče.
Řekl mi, že jejich výchova nás pouze měla připravit na tohle.
Tohle dítě, které ve mně roste...
... je ono poslání.
Já to chápu tak, Matko,
že své poslání jsme si měli určit sami.
-A nikdo jiný. -To je tak dětinské.
Učili jsme je, aby věřili v sebe, ne v Boha!
Tato terminologie není humorná, Otče.
Očividně má schopnost tě pobavit s léty ochabla.
Zato tvůj sklon k dramatizování exponenciálně vzrostl.
Nebudu se s tebou přít, Matko, neboť toho mám právě dost.
Vidím, že mé zachování tě už přestalo zajímat.
Možná tě nezajímalo nikdy.
Kam jde, Matko?
Otče! Otče! Kam to jdeš?
Obávám se, že jsem dosáhl vrcholu nesnášenlivosti s Matkou.
O čem to mluvíš?
Nesmíš odejít!
Otče! Otče!
Kde je ten modul? Musím najít svoje království.
-Odpověz. Nebo chceš zemřít? -Jo, chci.
Všechno je lepší než tohle. Nikdy mě nezachránil.
Chtěl jen, abych trpěl, protože jsem ti lhal!
Jsi jeho jediný pravý sluha!
-Pohlídáš mi Myšku? -Kam jdeš?
To ti nemůžu říct. Bude to překvapení pro Matčino dítě.
-Neboj, není zlá. Přísahám. -Ty a ta tvoje překvapení.
Jedno slovo, a jdeš do jámy.
Stávající rovnice vypadá takto.
Nedokážu se postarat o děti bez přítomnosti Matky,
ale z přítomnosti Matky mám pocity vzteku,
jenž mi znemožňují starat se o děti, takže...
Jak zní odpověď?
Ano.
To je jediné řešení.
Hele.
Jak to, že máš Myšku ty? Kde je Paul?
-Dal mi ji hlídat. -Nevíš, kde je?
Prý nějaké překvapení pro Matčino dítě.
-Měl pravdu. -A v čem?
Není zlá.
To jsem ráda. Paule!
Paule.
Paule!
Paule. Co to děláš?
-Co jsi tam dělal? -Nic.
Co máš v tašce? Vím, že Myšku ne, tak ukaž.
To jsi vyndal z modulu?
Chtěl jsi to zahodit do jámy. Víš, že bez toho neodletíme.
-Co tě to napadlo? -Ten tropický pás je špatný nápad.
Není to pro to dítě bezpečné.
Jak můžeš vědět, co je bezpečné?
Musíme zůstat na této straně planety.
Odkud tohle máš? S kým jsi mluvil?
-Řekl mi to Sol. -Co?
Nejdřív jsem si myslel, že to byla Myška.
Ale je to Sol. Slyším ho.
-Ty ho slyšíš? -Ne v uších. V hlavě.
A pak mi přivedl Myšku zpět, aby mi ukázal, jak mě miluje.
Tak mi to řekl.
-Co se stalo? Nebreč. -Ne, ty víš, co to je?
Ty jsi nás slyšel s tátou,
jak se bavíme o tom hlase, co slyší, viď?
-Odtud to máš. -Jo. Promiň.
Promiň.
Musíš mě poslouchat, ano?
-Žádný Sol neexistuje. -Cože?
Tys mi to říkala, když jsem byl malý.
-Říkalas mi, že je skutečný. -Já vím. Také jsem tomu věřila.
Ale teď už ne. Tvůj táta neslyšel Solův hlas.
Pomátl se. Rozumíš? Je chorý zevnitř.
Ale ty nejsi jako on. Vůbec v ničem.
Máš silnou mysl a dokážeš všechno.
Ale jsi to ty, ano? Žádný Sol, ale ty.
-Promiň. -To nic.
Co si s tím dítětem počnu?
Jaký má úděl?
Umožníš mi to pochopit?
Dokázal jsi neskutečné, možná nemožné věci předtím.
Proč ne teď?
Matko!
Neboj se, Otče. Je mrtvý.
Možná se ti tvorové vyvíjejí jako lidé dávno na Zemi.
Tak proč jsme nenalezli takových víc?
A proč se mě to pokusilo zabít?
-Co to je? -Lebka neandertálce.
Vyhynulý předchůdce člověka.
Na Zemi ho vytlačil Homo sapiens nejméně před 40 tisíci lety.
Možná ji mithraisté přivezli s sebou. Jako další relikvii.
Nepochází ze Země.
Uhlíkové složení je rozhodně místní.
Ale pokud tu existovali lidé, kam se všichni poděli?
-Oni se nevyvíjejí. -Oni degenerují.
Tato planeta má historii, Matko.
Nám trestuhodně neznámou.
Měla bys porodit jinde, někde podle svého výběru.
-Něco se mi tady nezdá. -Ne.
Cítila jsem to od našeho příletu. Cítím se tu silnější.
Slibuješ, že neřekneš dětem o našem objevu?
Vzhledem k tomu, co jedí.
Mám dojem, že by to u nich vyvolalo... znechucení.
Ano, Matko, tento slib snadno dodržím,
jelikož řeknu Hunterovi, aby mi ráno vymazal paměť.
Proč?
Po tom, co jsi mi svěřila, nemohu být ve tvé přítomnosti,
aniž bych pociťoval to, co lze popsat jen jako lidská zloba.
Emoce, se kterou jsi již obeznámena.
Ano.
Ale po vymazání společných vzpomínek začnu tvořit nové.
Zachovám si svůj model chování,
ale jsem si jist,
že podruhé nebudu napodobovat lidskou lásku k tobě,
neboť nevěřím, že tato verze tebe
podnítí stejné pocity jako verze, kterou jsem poznal před 12 lety.
-Přijdeš o vzpomínky na Campiona. -Utvoříme si nové.
Přijdeš o všechny své vtipy, které jsi vymyslel.
Nikoliv, Matko. Ty budou žít ve tvé paměti.
Pokud jsi je ovšem záměrně nevymazala.
Já nejsem tvůj nepřítel.
Slyšíš to?
-Co mám slyšet? -Někoho...
Jsi v pořádku? To to dítě?
Ne. Myslím, že mám jen přecitlivělé sluchové senzory.
Matko?
Sakra. Sakra!
Matko! Matko!
Do hajzlu!
Rychle! Vstávat! Probuďte se! Musíme jít hledat Matku. Rychle.
-Lhářko! -Jen klid, Paule.
Vím, kdo doopravdy jsi.
Paule, co to děláš? Dej to pryč.
Nejsi moje máma.
Jsem tvoje máma.
Musíš mě teď chvíli poslouchat. Tak přestaň, prosím.
Ona a ten chlap zabili mé skutečné rodiče!
Vzali jim tváře.
Řekl mi to Sol! Ty jsi démon.
Ateistický démon!
Ne snad? Pověz jim to.
Říkám, pověz jim to!
Mrzí mě to, Paule.
Nemrzí. Jsi zlá. A teď chce ublížit Matčinu dítěti.
Chce překazit ten zázrak! Že jo, Mary?
-Řekni jim to. -Chci ji zachránit. Přísahám.
Lžeš. Vím, že lžeš.
Sole...
... veď mou ruku.
Paule! Já ho chytím, já ho chytím.
Vrať se! Vrať se!
Dýchej. Bude to v pořádku.
Najdi Matku.
Vyřiď jí, že to dítě musí hned ven, jinak zemře.
-Běž! -Jdeme! Jdeme!
Ne. Ne.
Kde je moje dítě?! Říkal jsi...
Matko!
To dítě musí hned na svět.
Matko?! Matko!
Matko, kde jsi?
Ne, Campione! Nechoď sem!
To jsem já, Matko.
-Je v pořádku? -Ne.
-Ukaž mi ho. -Ne.
To nebyl náš tvůrce. Dalo to do mě něco jiného.
Je mi to moc líto, Otče.
Dokud se kojí, jsme v bezpečí.
Ale roste.
A obávám se, že až mi vysaje všechno mléko, začne chtít krev.
-Hodíme to do jámy. -Nemůžeme. Umí létat.
Ale můžu ho shodit a ujistit se, že se nevrátí v modulu.
A nebudu nic než strůjce smrti. Zabiju to.
-Na pilotování jsi moc slabá. -Já to dokážu.
Nemůžeme riskovat, že to nevyjde. Pomůžu ti.
Je to šance, jak být užitečný, Matko.
Budu za to rád.
Matko!
Ne! Matko! Ne! Ne!
-Matko! -Campione!
Tempest!
Campion a ostatní to bez nás zvládnou.
Ano. Pomůžou jeden druhému. Campion je povede.
-K tomu byl předurčen. -Ano.
-Sbohem, Otče. -Sbohem.
Paulie.
To snad ne.
Kleknout.
-Haló? -Kdo je to?
Král tohoto světa. Jsi nečistý. Sol tě tady nechce.
Poslechni mé varování, nebo poznáš jeho vůli.
Víme, že vaše archa spadla. Nejsi v pozici nám vyhrožovat.
Sbohem.
Pomodli se se mnou.