DENNE SERIEN ER BASERT PÅ EKSPERTANALYSER,
FØRSTEHÅNDSFORKLARINGER OG EN STOR ARKIVSAMLING
AV HITTIL USETTE FILMOPPTAK
Da han var liten,-
-ble han gitt en uniform og kalt "kamerat General".
Da han var 28 år, døde faren hans,-
-og han ble verdens yngste statsoverhode.
Da han var 30, fikk han onkelen drept.
I den nordkoreanske presserapporten om saken sto det at onkelen var:
"En foraktelig usling og verre enn en hund."
Han ble venn med Dennis Rodman.
Jeg har sett mye rart i mitt liv,-
-men det sjokkerte meg.
Jeg kunne ikke tro hvor mektig den unge gutten var.
Jeg vil bare si dette til vennen min:
Gratulerer med dagen
Da han var 34, ble halvbroren hans drept.
Kim Jong Nam døde under mystiske omstendigheter-
-mens han ventet på et fly på Kuala Lumpur internasjonale flyplass.
Så utviklet han atomvåpen som kunne ramme USA.
"Rakettmannen" er på et selvmordsoppdrag.
Nå lurer verden på hva han tenker og hva han kommer til å gjøre.
Men for å forstå hvordan han tenker, må man møte familien hans.
SØNNEN
Det er helt umulig å forstå Kim Jong-un-
-og forutsi hans handlinger-
-uten å sette det i sammenheng med faren og bestefaren hans.
BESTEFAREN
Bare tre menn, én familie...
...har styrt dette landet og satt seg opp mot hele verden.
Nord-Korea burde ha vært taklet for 25 år siden, 20 år siden,-
-15 år siden, ti år siden og fem år siden.
Men jeg skal rydde opp i rotet.
Nå tilspisser det seg.
Dette er historien om Kim-familien, en familie av diktatorer.
De har vært smarte og nådeløse,-
-og de har vært målbevisste når det gjelder sitt store mål,-
-som er å bevare Kim-dynastiet og beholde makten.
EPISODE 1: KIMS KONGERIKE
KIM IL SUNG, BESTEFAREN
Lederskap har med en skjebnefølelse å gjøre.
Hvorfor velger folket én leder til fordel for en annen?
Det er fordi den lederen har klart å oppfatte-
-og svare på folkets behov for å reddes.
Han former seg selv for å passe det bildet. Ikke bevisst.
Kjemien mellom leder og folk kan være veldig sterk.
Det som er nødvendig,-
-er å sikre seg folkets ubetingede lojalitet.
Og alle som kan knyttes til dissidens, opposisjon og opprør...
...må drepes for å sikre renheten i folket.
Psykiateren Jerrold Post hadde som oppgave å kikke inn i sinnet til-
-verdens farligste diktatorer.
I 21 år-
-ledet jeg en ny form for etterretning.
Jeg vurderte verdensledere for presidenten, utenriksministeren-
-og forsvarsministeren.
Kim Il Sung var ikke bare en karismatisk leder.
Han var leder for et såret folk.
De ønsket å bli ledet på heltemodig vis.
Kim Il Sung hadde erfaring som geriljakriger.
Han var en tøff type. Han hadde sittet i fengsel-
-og levd et røft liv som geriljasoldat i mange år.
Han led mye for landets skyld.
For å forstå Nord-Koreas merkelige psykologi...
...må man dra tilbake til der det begynte,-
-i Øst-Asias snøkledde skoger.
Her deltok en ung Kim Il Sung i stadige kamper-
-mot den japanske hæren, som hadde okkupert Korea på brutalt vis.
Koreanerne var blitt ydmyket-
-og umenneskeliggjort under det japanske styret.
Så, i 1945, endret alt seg,-
-da USA slapp atombomber over Japan.
Andre verdenskrig tok slutt, og det japanske riket kollapset.
Sovjetunionen og USA delte opp Korea seg imellom...
...og delte landet i to.
Vi så på kartet og tenkte at det var lurt-
-om Seoul, Koreas hovedstad, lå i vår okkupasjonssone.
Det fantes ingen tydelige geografiske særtrekk.
Men vi hadde den 38. breddegrad. Så vi foreslo det.
Og russerne aksepterte raskt forslaget.
Det var Stalin som bestemte at den unge geriljakrigeren Kim Il Sung-
-skulle lede det kommunistiske Nord-Kora.
Da Kim Il Sung kom til makten,-
-var han i praksis Sovjetunionens marionett.
I begynnelsen var ikke koreanerne sikre på om han passet som leder.
Da jeg var liten, så jeg Kim Il Sung.
KANG IN-DEOK, TIDLIGERE KOREANSK CIA-STASJONSSJEF
En ung mann kom opp på scenen, og alle ble overrasket.
Jeg hørte eldre som sa: "Er han ikke en bedrager? Han er for ung."
Den japanske invasjonen hadde fratatt koreanerne verdigheten.
De lengtet etter noen som kunne føre dem ut av dette.
Og Kim Il Sung, med sin veltalenhet-
-og sine ideer om selvstendighet,-
-gjorde folket entusiastiske.
USAs SOLDATER PÅ GRENSEN TIL SØR-KOREA
Kim mente-
-at han skulle vært leder av hele den koreanske halvøya.
Og denne vilkårlige grensen ved den 38. breddegrad-
-var som et stort sår.
Det var som om en del av hans egen kropp var blitt hogd av.
Han så på USA som et ondt imperium som trengte seg inn på koreansk jord.
Kims første store trekk som leder var dristig.
Med Stalins hjelp samlet han enorme mengder tanks og artilleri.
Og i 1950 invaderte han Sør-Korea.
Kim drømte om å herske over hele Korea.
Og nå prøvde han å virkeliggjøre den ambisjonen.
1950, KOREAKRIGEN
Nordkoreanerne var utrolig godt opplært.
De var svært godt organisert og voldsomt motivert.
De var der for å få fedrelandet til å se bra ut, og det gjorde de.
Men han hadde kraftig undervurdert USAs militære makt...
...og deres vilje til å bruke den.
De frie nasjonene har lært den skjebnesvangre leksen fra 1930-årene.
Den leksen er at aggresjon må møtes med en fast hånd.
USA slo nådeløst tilbake.
Under Koreakrigen bodde 200 000 mennesker i Pyongyang,-
-Nord-Koreas hovedstad.
Amerikanske bombefly slapp 200 000 bomber over byen.
Én for hver innbygger.
Alle byene var bare en samling skorsteiner.
TIBOR MERAY KRIGSKORRESPONDENT
Jeg vet ikke hvorfor husene raste, men ikke skorsteinene.
Men jeg så tusenvis av skorsteiner, og det var alt som var.
Kims drøm om å gjenforene Korea lå i ruiner.
Under krigen, som varte i tre år, ble landet hans rasert.
Over en million nordkoreanere var døde,-
-og han hadde ikke oppnådd noe.
I 1953 døde Stalin, mannen som hadde gitt ham jobben.
Han hadde tapt krigen og mistet sin velgjører, så Kim følte seg sårbar.
Hans neste trekk var å innlede et program for å kontrollere folket.
Verden hadde aldri sett noe lignende.
En av de beste måtene å takle kritikk på-
-er å kvitte seg med kritikerne.
Det kunne man gjøre på to måter.
Man kunne drepe dem eller sende dem i fangeleirer.
Kim Il Sungs nådeløshet var helt usedvanlig.
Han utviklet et kastesystem som ble kalt "songbun".
Det fantes tre inndelinger: De som var lojale,-
-de som var usikre, og de som var fiendtlige.
Alle som ble utpekt som fiendtlige, selv om man bare hadde en onkel-
-eller en bestefar som var illojal,-
-ville få hele sin utvidede familie sendt i gulag.
Tre generasjoner av familien min ble halt til fangeleiren.
Det var faren min, onkelen min,-
-søsteren min og meg.
Vi dro da jeg var ni år.
Og vi var der i ti år.
Jeg vet fortsatt ikke hva bestefaren min hadde gjort galt.
De tre første månedene-
-døde mange av matmangel og feilernæring.
Hvis man begravde likene, fikk man en skål med mais- og nudelsuppe.
Hundretusenvis av mennesker ble utsatt for dette.
I praksis utførte han en "rensing" av det koreanske samfunnet.
På begynnelsen av 1960-tallet hadde Kim et fast grep om nordkoreanerne.
Hvis man så på Koreahalvøya som en helhet,-
-var det som om et enormt psykologieksperiment var i gang.
I nord hadde man kommunisme og en planlagt økonomi.
Et diktatur i sovjetisk ånd.
I sør hadde man kapitalisme, et fritt marked...
...og amerikansk innflytelse.
De første årene-
-så Nord-Koreas organisering ut til å fungere.
Noen hoppet til og med av fra sør til nord.
Men etter hvert som Sør-Korea hadde fremgang...
...ble det smertelig tydelig hvilket system som gjorde folk rikest.
Mens president Johnson besøkte Sør-Korea...
...planla Kim sitt neste trekk.
De viktigste ingrediensene i en diktator er paranoia...
...manglende evne til empati...
...og en vilje til å bruke vold om nødvendig-
-for å oppnå sine mål.
Kim trodde at sørkoreanerne lengtet etter å bli befridd.
Hvis de fikk muligheten, ville de reise seg og støtte ham.
Så han klekket ut en plan for å drepe Sør-Koreas president.
Bare tre menn har hersket over Nord-Korea.
Malen for hvordan det skulle gjøres, ble laget av den første Kim.
Bestefaren, Kim Il Sung.
I 1968 ville han slå et slag mot sine sørkoreanske naboer.
Så han sendte 31 topptrente soldater over grensen.
Oppdraget var:
Å dra til Det blå hus, der den sørkoreanske presidenten bodde...
...og drepe ham.
En av Kims kommandosoldater overlevde og kan fortelle om det.
ANGREPET PÅ DET BLÅ HUS
Da vi kom til Det blå hus,-
-ventet en hel hæravdeling på oss.
De sperret veien.
Da startet slaget.
Det ble et stort slag.
Med én gang skytingen begynte...
...innså jeg at vi ikke ville komme oss til Det blå hus.
Så jeg flyktet.
Jeg stakk av fra laget mitt-
-og løp opp på åsen bak meg. Det var sånn jeg overlevde.
Fiendegjengen var helt utmattet,-
-og vårt lags motivasjon-
-til å finne hver eneste en var svært god.
De ropte: "Kom ut, så skal du få leve."
Jeg hadde en granat i hånden.
Jeg skulle til å trekke ut sikringen,-
-men jeg tenkte: "Jeg vil leve."
Jeg tenkte ikke på Kim Il Sung, revolusjonen eller familien min.
Jeg tenkte ikke på noe annet enn meg selv.
Jeg var bare 25 år gammel,-
-med en plutselig, sterk tilknytning til livet.
Jeg la fra meg granaten.
Og jeg overga meg.
Kims kommandosoldater skulle ta sine egne liv-
-heller enn å bli tatt til fange.
Jeg måtte identifisere-
-likene av kameratene mine.
Jeg tenkte: "Dere er bedre enn meg.
Dere ofret livet for revolusjonen."
Han hadde ikke tatt sitt eget liv, og visste at det ville få konsekvenser.
Jeg måtte innse at foreldrene mine,-
-familien min, ville bli henrettet.
Og så hørte jeg nyheten.
De henrettet foreldrene mine offentlig,-
-på Chung-jin stadion.
De sa: "Kamerat Kim Shin-Jo...
...er en forræder. En forræder."
Jeg kommer aldri til å tilgi Kim Il Sung.
Men jeg er prest, så jeg tilgir ham som en mann av Gud.
Men personlig? Nei, ikke personlig.
Hvis Kim trodde at sørkoreanerne ville ledes av ham...
...tok han kraftig feil.
Etter angrepet på Det blå hus-
-brente de dukker av ham i gatene.
Kim måtte styrke imagen sin.
For å få hjelp vendte han seg til sønnen sin.
Han var det andre medlemmet av Kim-dynastiet.
Kim Jong-il skulle senere etterfølge sin far-
-og vise seg som en eksentrisk og utilregnelig leder.
Men som ung mann hadde han hode for propaganda.
Han begynte å gjøre sin far om til en gud-
-i nordkoreanernes øyne.
Han begynte med å vise frem sin far som landsfaderen.
Personen som ga alle barn mat og klær.
Alle religioner ble undertrykt,-
-og et enormt statueprogram ble innledet.
Vi vet at landet var ødelagt-
-og økonomisk sett et hjelpeløst vrak på dette tidspunktet,-
-men det visste ikke folket i Nord-Korea.
Det var på grunn av propagandabyrået,-
-som formet landets bevissthet.
"Eremittriket" er en passende beskrivelse av Nord-Korea.
Folk kunne ikke dra, og folk kunne ikke komme inn.
Det var isolert og hadde ikke tilgang til internasjonal kommunikasjon.
En sterk cocktail av isolasjon, frykt og propaganda-
-gjorde at Kim-familien snart ble sett på som guder av folket.
Nå ville de prøve seg på erkefiendene, amerikanerne.
Det er nok viktig å forstå verdien fiender har.
Fiender skal vernes om og dyrkes.
Det er beleilig å ha noen å klandre-
-for ens egne fiaskoer som leder.
Vår store leder Kim Il Sung-
-sier at landet er i fare.
De amerikanske imperialistene intensiverer angrepene.
Og deres triks for å fremprovosere en ny krig-
-blir mer og mer utspekulerte. Det sier vår store leder.
La oss pulverisere de amerikanske imperialistene!
Pulverisere!
For Kim var den konstante trusselen om krig mot USA-
-nyttig for å kontrollere folket.
Ethvert tegn på at USA truet Nord-Korea-
-hjalp til med å fremstille ham som deres beskytter.
Så da et amerikansk spionskip ble observert utenfor kysten,-
-fikk Kim en mulighet til å definere seg selv i folkets øyne.
1968 OPPBRINGELSEN AV U.S.S. PUEBLO
Da vi nærmet oss fiendeskipet,-
-heiste de et flagg. Det var amerikansk.
Da jeg så det, ble jeg rasende.
Lyn skjøt fra øynene mine.
Jeg ville styrte mot fienden,-
-rive ut hjertene deres og kaste dem i vannet.
De amerikanske inntrengerne er angriperne.
De er min personlige fiende,-
-for de myrdet moren og lillebroren min på brutalt vis-
-under Koreakrigen.
De første skuddene kom mot broen. Glass knuste.
De bestrøk hele skipet med maskingeværild.
Pueblo var et etterretningsskip-
-som drev elektronisk overvåkning i Russland og Nord-Korea.
Men vi var ubevæpnet. Helt ubevæpnet.
De begynte å beskyte oss med tyngre skyts,-
-som gikk rett gjennom skipssiden og sprengte oss i luften.
Jeg ble løftet opp og kastet nedover korridoren.
En splint fjernet en del av pungen og gikk inn i låret mitt.
Da koreanerne kom om bord på skipet,-
-ble vi bundet og fikk bind for øynene.
De sparket meg faktisk i såret.
Kim hadde oppbrakt et amerikansk marinefartøy og tatt 82 fanger.
Midt på natten-
-ble USAs president informert.
Hva tror du om det som har skjedd...?
Jeg vet ikke. Vi bør tilnærme oss saken på samme måte som Cubakrisen.
Du bør låse oss inne i et rom-
-og holde oss der til vi har funnet svar på tre spørsmål:
Hva var koreanernes mål?
Hva vil de gjøre nå? Utpresse oss? La dem gå?
Og hva bør vi gjøre nå?
President Johnson sitter ved bordenden med ryggen mot oss.
Og det er jeg, Tom Johnson, som tar referat.
"Presidenten: Jeg vil vite hvordan vi kan få skipet-
-og guttene tilbake.
Clark Clifford: Presidenten må gå frem på bakgrunn-
-av sannsynligheter, ikke muligheter.
Jeg mener at nordkoreanerne driver med trakassering.
En moralsk holdning ville være best om koreanerne gjorde første trekk.
Det er svært beklagelig med skipet og de 83 besetningsmedlemmene,-
-men jeg synes ikke det er verdt å gjenoppta Koreakrigen."
Man var veldig bekymret for-
-at uansett hvordan USA reagerte på militært nivå,-
-kunne det utløse en ny storkrig.
Og for å være ærlig, var ikke USA forberedt på en ny storkrig.
Vi var allerede involvert i en veldig alvorlig krig i Vietnam.
Det var noe president Johnson ville unngå, nesten for enhver pris.
De første 40 dagene visste de nok ikke hva de skulle gjøre med oss.
Skulle de holde oss i live? Jeg tror at de...
...var like overrasket som oss over at det ikke kom represalier.
Vi forventet represalier og visste at vi kanskje ikke ville overleve.
Ingen liker tanken på å dø.
Vi trengte virkelig hjelp, men den kom bare ikke.
Kim Il Sung fremstilte oppbringelsen av Pueblo som en propagandatriumf.
Vi så ham ikke. Han stakk aldri innom.
Men helt fra begynnelsen var vi veldig bevisst Kim Il Sung.
Man sa aldri bare "Kim Il Sung".
Navnet hans kom alltid etter en lang lovprisning.
Jeg la meg én på minnet, bare på gøy.
"Uforlignelige patriot, evig seirende, geniale kommandør-
-og en av de største internasjonale arbeiderbevegelsesledere,-
-marskalk Kim Il Sung."
Man måtte si det med ærbødighet.
Hvis han kom, hadde vi tenkt å kaste oss over ham-
-og prøve å bruke ham som gissel for å komme oss ut.
Kim viste frem de fangede amerikanerne for kameraene-
-og tvang dem til å tilstå at de hadde vært i koreansk farvann.
Mannskapet tilsto enstemmig at de hadde vært i territorialfarvann-
-og bedrevet spionasje ved 17 anledninger.
De signerte en felles unnskyldning til Nord-Koreas myndigheter.
I min mening var det den dypeste inntrengningen jeg har utført-
-i farvannet til Den demokratiske folkerepublikken Korea.
Med 82 amerikanere i fangenskap-
-signerte USAs myndigheter en unnskyldning-
-som koreanerne hadde skrevet, for å unngå en ny Koreakrig.
USAs representant var så forvirret-
-at han glemte å skrive datoen på unnskyldningen.
Plutselig opphørte mishandlingen.
Alle som hadde synlige blåmerker, ble lappet sammen.
Så ble vi sendt til Panmunjom. De løslot oss.
Her ved Bridge Of No Return,-
-er mennene fra Pueblo igjen i USAs forvaring.
Overføringen finner sted nesten nøyaktig 11 måneder-
-etter at Pueblo ble oppbrakt utenfor Wonsan havn.
Da de var på den frie siden av broen, slappet de av litt.
Kanskje de endelig innså at drømmen om å være hjemme til jul-
-nå var en realitet.
Den dag i dag ligger U.S.S. Pueblo i nordkoreansk farvann.
Skipet er Kim-familiens trofé.
Og for det koreanske folk-
-er det ytterligere bevis på at den første Kim ikke kunne gjøre feil.
50 år senere holder sønnesønnen fortsatt liv i myten.
Kim Jong-un er svært strategisk med tanke på hva han har på seg.
Ofte går han i hatt og klær som er identiske-
-med et antrekk som bestefaren hadde.
På den måten drar Kim Jong-un nytte av sin bestefars arv-
-for å legitimere sin rolle som leder.
Det skal henvise til en bestemt periode i Nord-Koreas historie.
Nordkoreanerne husker det. De ser det og sier:
"Å, han er akkurat som bestefaren."
Sent på 1960-tallet utviklet bestefaren kunsten-
-å balansere på randen av krig med USA.
Men hans neste trekk skulle føre ham og landet ut på kanten.
På 1970-tallet endret verden seg.
President Nixon dro til Kina for å møte formann Mao.
Det er ingen grunn til at vi skal være fiender.
Og han reiste til Sovjetunionen for å inngå avtaler med Brezjnev.
Dette var dårlige nyheter for Kim Il Sung.
Han hadde regnet med støtte fra de andre kommunistlederne-
-i sin kamp mot USA.
Men hvis han følte seg mindre støttet, i hvert fall i begynnelsen,-
-viste han det ikke.
Han fortsatte å angripe fiendene sine.
Den tiltalte, 22-årige Mun Se-Gwang, innrømmet at han forsøkte-
-å drepe Sør-Koreas president, Park Chung-Hee,-
-men hadde ikke til hensikt å drepe fru Park.
Han sa at han handlet på ordre fra nordkoreanske agenter i Japan.
Så, i 1976, hang Nord-Koreas skjebne i en tynn tråd.
Det gjaldt en hendelse i den demilitariserte sonen.
En hendelse som dreiet seg om ett enkelt tre.
1976 TREHOGSTHENDELSEN
Den demilitariserte sonen på Koreahalvøya-
-er en av verdens store kunstige ideologiske bruddlinjer.
Det er her den kapitalistiske og kommunistiske verdens plater-
-presser og gnisser mot hverandre.
Stedet er gjennomsyret av mistanker, gjensidige trusler og frykt.
Det sto et poppeltre der.
De er vanligvis slanke og vokser ikke i bredden.
Men dette treet var en viltvoksende poppel.
Den hindret sikten mellom to observasjonsposter.
Soldatene gjorde meg oppmerksom på det, og jeg sa:
"Vi sender et arbeidslag som kan beskjære de nederste greinene."
De ante ikke at nordkoreanerne trodde-
-at dette treet var blitt plantet av lederen deres, Kim Il Sung.
Sånn så det ut. FN-soldatene begynner å beskjære treet.
Så dukker nordkoreanerne opp.
Først sa de at det var i orden å beskjære treet,-
-men 20 minutter senere stoppet de arbeidet.
Tilfeldigvis har amerikanerne hvite hatter.
Nordkoreanerne har mørke.
Ifølge vitner, ropte en nordkoreansk offiser: "Drep!"
Rundt 30 nordkoreanske soldater grep til økseskaft-
-og begynte å slå amerikanerne og arbeiderne.
Plutselig, mindre enn fem minutter etter at det begynte, er det over.
Igjen ligger liket av en av de døde amerikanske offiserene.
De andre ligger i buskene ved treet.
Det øyeblikket hendelsen fant sted, fikk jeg en telefon-
-fra min øverstkommanderende, general Stilwell. Han sa:
"Vi blir nødt til å handle."
Man foreslo alt fra atombomber til å sende et par divisjoner-
-til å utslette dem helt. Hele skalaen av militære alternativer.
Jeg sa: "Mitt forslag er at vi danner en innsatsgruppe-
-og går bort og hogger ned treet.
Det kan få ligge der så de kan se det."
Han sa umiddelbart: "Jeg er enig."
Oppdraget ble kalt "Operasjon Paul Bunyan",-
-oppkalt etter en legendarisk folkehelt.
Med øksen min og jernstiftsko
drar jeg dit tømmer gror
Når jobben venter, ikke nøl
bare rop på meg, jeg er Paul
Bunyan ble udødeliggjort i en tegnefilm på 1950-tallet-
-som et symbol på god, gammeldags amerikansk styrke.
-Jeg kommer, gutter. -Paul Bunyan.
Ingen kunne hindre Paul Bunyan i å hogge ned et tre.
God kveld. Kretsende over en poppel i sonen-
-mellom Nord- og Sør-Korea var 26 væpnede helikoptre,-
-et ukjent antall Phantom-jagerfly, F1-11-er og tre B-52-er.
De beskyttet 300 amerikanske og sørkoreanske soldater-
-som hogde ned treet.
Hangarskipet Midway lå utenfor Koreas kyst i dag,-
-som svar på drapet på to amerikanske offiserer-
-i den demilitariserte sonen mellom Nord- og Sør-Korea.
Midway og dets fly skal bistå to jagerflyskvadroner-
-som allerede er sendt til Korea fra Okinawa og Idaho.
Vi samlet den største felles militæroperasjonen-
-siden Koreakrigens slutt.
Alle soldater med våpen, siktet mot Nord-Korea.
President Fords pressesekretær Ron Nessen sa at presidenten selv-
-godkjente planen om å hogge ned treet.
Nordkoreanerne kalte president Ford en "krigssjef".
Jeg var på bakken og skulle gå og hogge ned treet,-
-men alt dette beskyttet meg.
Nordkoreanerne visste at skipene lå utenfor kysten.
De visste at bombeflyene var over dem. Det skjønte de.
Det var en kruttønne. Den minste gnist kunne antenne situasjonen.
Så vidt jeg visste, kunne det være min siste dag på jorden.
Vi hogde ned treet med motorsager.
Vi lot treet falle hvor som helst. Vi tok ingen hensyn.
Bare en ujevn stubbe sto igjen.
Oppdrag utført.
Styrkens størrelse spilte nok en stor rolle-
-i deres avgjørelse om at det ikke var lurt å komme med tilsvar.
Nord-Korea har beklaget drapet på to amerikanske offiserer-
-i den demilitariserte sonen forrige onsdag.
Men beklagelsen var kun en bisetning i en uttalelse-
-som antydet at USA fremprovoserte hendelsen.
Så Nord-Korea trakk seg tilbake.
USA ville ikke gå til krig på grunn av hendelsen.
Det ville heller ikke Kina eller Russland. De sa til Kim-
-at han ikke ville få støtte og at han måtte beklage.
Dette var første gang i løpet av hele perioden-
-Kim har styrt Nord-Korea, at han har bedt om unnskyldning for noe.
Trehogsthendelsen viste at selv Kim Il Sung hadde sine grenser.
Da han sto overfor trusselen om overveldende makt,-
-trakk han seg bort fra kanten.
For andre verdensledere-
-kunne et så offentlig tilbaketog ha vært et problem. Men ikke for ham.
På dette tidspunktet påvirket det ikke hvordan folket så på ham.
Hans sosialkontroll og sønnens propaganda-
-ga ham fullstendig kontroll over folkets tenkemåte.
Man må forstå at i Nord-Korea er Kim Il Sung faktisk Gud.
Han er en spesiell mann. En unik mann.
Enhver nordkoreaner ville brutt ut i gråt hvis de fikk se ham.
Etter som Kim Il Sung ble eldre, og hans tid ble kortere...
...ble de stadig mer opptatt av å starte et atomprogram.
Sønnen, som hadde gitt sin far gudestatus,-
-begynte å planlegge å bli leder selv.
Det er alltid vanskelig å etterfølge en stor far.
Men det er nesten umulig å fylle Guds sko.
Tekst: Marita Langelo