DEN HÄR SERIEN BASERAR SIG PÅ VITTNESMÅL,
ALDRIG TIDIGARE VISAT FILM-MATERIAL FRÅN EN STOR ARKIVSAMLING
Som barn fick han en uniform och blev kallad för "kamrat General".
När han var 28 år dog hans far-
-och han blev världens yngste statsöverhuvud.
Som 30-åring lät han mörda sin farbror.
Den nordkoreanska nyhetsbyrån kallade hans farbror-
-för "ett avskum, mindre värd än en byracka".
Han blev vän med Dennis Rodman.
Jag har sett många galna grejer, men det där tog priset.
Tänk att ungen hade sådan makt.
Allt jag vill säga till min vän är...
Ja, må han leva
När han var 34 år, mördades hans halvbror.
Kim Jong-Nam dog under mystiska omständigheter-
-medan han väntade på ett flyg på Kuala Lumpurs flygplats.
Sen utvecklade han kärnvapen som kan nå USA.
"Raketmannen" är ute på ett självmordsuppdrag.
Nu vill världen veta hur han tänker, och vad han kan tänkas göra härnäst.
För att förstå det måste man träffa hans familj.
SONEN
Det går inte att förstå Kim Jong-Un och förutspå vad han ska göra-
-utan att känna till historien om hans far och farfar.
FARFADERN
Bara tre människor...en familj...
...har regerat det här landet och tagit sig an världen.
Man borde tagit itu med Nordkorea för 25 år sen, 20 år sen-
-15 år sen, 10 år sen, 5 år sen.
Men jag reder ut röran.
Nu drar det ihop sig.
Det här är historien om tre Kim, en familj av diktatorer.
De har varit smarta och hänsynslösa-
-och helt inriktade på det övergripande målet.
Det är att bevara diktaturen och sin egen makt.
AVSNITT ETT - KIMS RIKE
KIM IL-SUNG - FARFADERN
Ledarskap är förknippat med "öde".
Varför väljer man att följa en viss ledare och inte en annan?
Det är för att den ledaren har lyckats pejla av...
...och svara mot ett behov av frälsning hos sina följare.
Han anpassar sig utifrån de behoven.
Det finns en kemi mellan ledaren och hans följare. Den kan vara stark.
Det som är nödvändigt är att försäkra sig om folkets lojalitet.
Alla som kan kopplas till oliktänkande eller opposition...
...måste dödas för att folket ska förbli rent.
Jerrold Post är en psykiater som haft som jobb att förstå sig på-
-världens farligaste diktatorer.
Under 21 år ledde jag en ny typ av underrättelsearbete.
Vi gjorde profiler på världsledare på uppdrag av presidenten och ministrar.
Kim Il-Sung var inte bara en karismatisk ledare.
Han ledde ett sårat folk.
De suktade efter en hjälte att leda dem.
Kim Il-Sung hade varit gerillakrigare.
Han var tuff och effektiv. Han hade suttit inne.
Han hade levt ett sjaskigt liv som gerillakrigare.
Han gjorde många uppoffringar för sitt lands skull.
För att förstå sig på Nordkoreas märkliga psykologi...
...måste man börja från början...
...i östra Asiens frusna skogar.
Här slogs Kim Il-Sung mot de japanska ockupationsstyrkorna.
Koreanerna hade förödmjukats grovt under det japanska styret.
1945 förändrades allt när USA släppte atombomber över Japan.
Andra världskriget tog slut och det japanska imperiet kollapsade.
Sovjetunionen och USA delade Korea mellan sig.
De delade landet i mitten.
Vi tänkte att det kunde vara en bra idé-
-om Koreas huvudstad Seoul låg inom vårt ockupationsområde.
Det skulle inte finnas nåt utmärkande över geografin.
Vi hade ju 38:e breddgraden. Vi föreslog den.
Ryssarna tyckte det var en bra idé.
Det var Stalin som valde ut gerillakrigaren Kim Il-Sung...
...att leda det kommunistiska norr.
När Kim Il-Sung fick makten var han Sovjetunionens marionett.
Folket visste inte i början om han dög som ledare.
Som barn såg jag Kim Il-Sung.
KANG IN-DEOK tidigare koreansk underrättelsechef
En ung man kom upp på scenen. Vi blev alla överraskade.
Jag hörde de äldre säga: "Är han inte för ung?"
Den japanska invasionen hade berövat koreanerna deras värdighet.
De längtade efter någon som kunde leda dem ut ur det här.
Kim Il-Sung, med sin vältalighet-
-och sina idéer om självständighet, entusiasmerade folket.
USA:S TRUPPER Sydkoreas gräns vid 38:e breddgraden
I Kims ögon...
...borde han vara ledare över hela koreanska halvön.
Den här godtyckliga 38:e breddgraden var som ett stort sår.
Det var som om han hade blivit av med en del av sin kropp.
Han såg amerikanerna som onda inkräktare på koreansk mark.
Kims första drag som ledare var djärvt.
Med Stalins hjälp uppbådade han artilleri och stridsvagnar.
1950 invaderade han Sydkorea.
Kim hade alltid drömt om att styra över hela Korea.
Nu försökte han uppnå den drömmen.
1950 - KOREAKRIGET
Nordkoreanerna var vältränade.
De var välorganiserade och verkligen motiverade.
De var där för att hedra sitt fädernesland. Det gjorde de också.
Men han hade grovt missbedömt USA:s militära makt...
...och deras beredvillighet att använda sig av den.
De fria länderna lärde sig en dyrköpt läxa under 1930-talet:
Att aggressivitet måste bemötas med kraft.
USA slår tillbaka hårt.
Under Koreakriget bodde 200 000 i Nordkoreas huvudstad Pyongyang.
USA släppte 200 000 bomber över staden.
En för varje person.
Alla städer bestod av skorstenar.
TIBOR MERAY krigskorrespondent
Jag vet inte varför husen kollapsade, men inte skorstenarna.
Jag såg tusentals skorstenar, och inget mer.
Kims dröm om ett enat Korea blev blott en dröm.
Under ett krig som varade i tre år jämnades hans land med marken.
Mer än en miljon nordkoreaner dog. Och han hade inte vunnit nånting.
1953 dog Stalin, mannen som gett honom jobbet.
Efter att ha förlorat kriget och sin välgörare, kände sig Kim utsatt.
Hans drag blev en aldrig tidigare skådad programmering av ett folk.
Ett av de bästa sätten att bemöta kritik-
-är att göra sig av med kritikerna.
Det fanns två sätt att göra sig av med dem.
Man dödade dem, eller sände dem till Gulag.
Kim Il-Sungs hänsynslöshet var nåt alldeles extra.
Han bildade ett slags kastsystem som kallades "songbun".
Det bestod av tre kaster: De lojala.
De vacklande och de fientliga.
Alla som klassades som fientliga, det kunde vara att man hade en morbror-
-eller en farfar som inte var lojal...
Då skickades hela familjen till Gulag.
Tre generationer av min familj släpades till ett fängelseläger.
Det var min pappa, min farbror...
...min syster och jag.
Jag var nio år när vi hamnade där.
Vi var där i tio år.
Jag vet inte vad min farfar gjorde som var fel.
Under de första tre månaderna-
-dog många av svält och undernäring.
Om man begravde kropparna fick man en skål med nudelsoppa.
Hundratusentals utsattes för det här.
I praktiken var det ett reningsbad av det nordkoreanska samhället.
I början av 1960-talet hade Kim folket i ett hårt grepp.
Om man betraktade den koreanska halvön som en helhet-
-framstod det hela som ett gigantiskt psykologiskt experiment:
I norr kommunism och planekonomi.
En diktatur enligt sovjetisk modell.
I söder kapitalism, fria marknader...
...och ett amerikanskt inflytande.
Först såg det ut som att planeringen i norr gav avsedd effekt.
Vissa lämnade till och med syd för norr.
Men när Sydkoreas välstånd växte...
...stod det klart vilket system som gjorde folk rikare.
När president Johnson besökte Sydkorea...
...planerade Kim sitt nästa drag.
Det som utmärker diktatorer är paranoia...
...avsaknad av empati...
...och en villighet att göra det som krävs för att nå sina mål.
Kim trodde att folket i Sydkorea längtade efter att befrias.
De skulle stötta honom bara de kunde.
Hans plan var att mörda Sydkoreas president.
Nordkorea har bara styrts av tre personer.
Mallen för hur man gör det, sattes av den förste Kim.
Farfadern, Kim Il-Sung.
1968 ville han tillfoga sina grannar i Sydkorea ett hårt slag.
Han skickade 31 kommandosoldater över gränsen.
Deras uppdrag?
De skulle ta sig till Blå huset, där den sydkoreanska presidenten bodde...
...och döda honom.
En av kommandosoldaterna överlevde, och kan vittna om vad som skedde.
RÄDEN I DET BLÅ HUSET
Medan vi närmade oss Blå huset-
-stod där ett helt arméförband och väntade på oss.
De blockerade vägen.
Så började slaget.
Det var ett stort slag.
Så fort det började skjutas...
...insåg jag att vi aldrig skulle nå Blå huset.
Så jag flydde.
Jag sprang iväg från mina kamrater.
Jag klättrade uppför ett berg. Det var så jag överlevde.
Fienderna som jagades var totalt utmattade.
Vreden hos de våra brann som en eld. De skulle jaga ifatt varenda en.
De ropade: "Om du kommer ut, skonar vi ditt liv."
Jag höll i en granat.
Jag skulle dra loss sprinten, men så insåg jag att jag vill leva.
Jag tänkte varken på Kim Il-Sung, revolutionen eller min familj.
Jag tänkte bara på mig själv.
Jag var bara 25 år-
-och erfor en plötslig och stark vilja att leva.
Jag la ner granaten.
Och så gav jag upp.
Kims soldater förväntades ta sina egna liv-
-framför att bli tillfångatagna.
Jag var tvungen att identifiera mina kamraters kroppar.
Jag tänkte att de var bättre än vad jag var.
De offrade sig för revolutionen.
Han insåg att det faktum att han inte tog sitt liv skulle få konsekvenser.
Jag fick acceptera att mina föräldrar och min familj skulle avrättas.
Sen hörde jag om det.
De avrättade mina föräldrar offentligt-
-på Chung-Ju-Yung-stadion.
De sa: "Kamrat Kim Shin-Jo"...
..."är en förrädare. En förrädare."
Jag kommer aldrig förlåta Kim Il-Sung.
Å andra sidan är jag pastor. I den rollen förlåter jag honom.
Men som privatperson? Nej.
Om Kim trodde att sydkoreanerna ville bli styrda av honom...
...så misstog han sig grovt.
Efter räden mot Blå huset...
...brände de upp avbilder av honom på gatorna.
Kim behövde förbättra sin image.
Han vände sig till sin son.
Den andre i Kim-dynastin.
Kim Jong-Il skulle efterträda sin far-
-och visa sig vara en excentrisk och oberäknelig ledare.
Som ung var han ett propagandageni.
Han började göra sin far till gud i det nordkoreanska folkets ögon.
Han började med att framställa sin far som nationens fader.
Den som gav alla barn mat och kläder.
Alla religioner förbjöds. Man började bygga mängder av statyer.
Vi må veta att landet vid den här tiden rent ekonomiskt låg i ruiner-
-men folket i Nordkorea vet inte det.
Det beror på propagandaministeriet, som formar landets bild av sig själv.
"Eremitens rike" är en passande beskrivning av Nordkorea.
Folk kan varken lämna landet eller komma in i det.
Det är isolerat, utan tillgång till internationella kommunikationer.
En kraftfull blandning av isolering, rädsla och propaganda...
...gör att de tre Kim kan framstå som gudar i folkets ögon.
Härnäst skulle de ta sig an sina ärkefiender: Amerikanerna.
Man måste förstå värdet av att ha en fiende.
Fiender ska man vårda och nära.
Det är behändigt att ha nån att skylla sina egna misslyckanden på.
Vår store ledare Kim Il-Sung-
-sa att vårt land befinner sig i fara.
De amerikanska imperialisterna blir allt aggressivare.
Deras knep för att provocera fram ett krig...
...blir alltmer förslagna. Så sa vår store ledare.
Låt oss krossa de amerikanska imperialisterna!
Krossa, krossa, krossa!
Krossa, krossa!
För Kim var hotet om krig med USA ett sätt att kontrollera folket.
Tecken på att USA hotade dem-
-fick honom att framstå som deras beskyddare.
När ett amerikanskt spionfartyg iakttogs utanför deras kust-
-gav det en möjlighet för Kim att mejsla ut bilden av sig själv.
1968 -TILLFÅNGATAGANDET AV U.S.S. PUEBLO
När vi närmade oss fiendeskeppet hissade de den amerikanska flaggan.
Jag blev rasande. Mina ögon blixtrade av vrede.
Jag ville slita ut deras hjärtan och kasta dem i havet.
Det är amerikanerna som angriper oss.
USA är min personliga fiende-
-eftersom de dödade min mor och lillebror under Koreakriget.
De första skotten riktades mot kommandobryggan.
Maskingevärselden fick skeppet att börja gunga.
Vi samlade in underrättelsedata om Sovjet och Nordkorea.
Men vi var helt obeväpnade.
De började skjuta med tyngre artilleri.
Det perforerade skeppet och orsakade explosioner.
Jag slungades nerför korridoren.
Det passerade min pung och gick in i benet.
När koreanerna klev ombord, band de oss och satte på ögonbindlar.
De sparkade mig i mitt sår.
Kim hade erövrat ett fartyg och tagit 82 amerikaner som fångar.
USA:s president informerades mitt i natten.
Vad tror ni hände...
Jag vet inte. Vi bör hantera det som om det gällde en kubansk missil.
Ni borde låsa in oss i ett rum tills vi kan svara på tre frågor:
Vad hade de för syfte?
Vad tänker de göra nu? Utpressa oss, eller bara släppa det hela?
Och för det tredje: Vad bör vi göra nu?
President Johnson sitter vid bordsänden med ryggen mot oss.
Det där är jag, Tom Johnson, som för anteckningar.
"Presidenten: 'Hur får vi tillbaka fartyget och pojkarna?'"
"Clark Clifford: 'Vi bör göra sannolikhetsbedömningar.'"
"'Jag tror nordkoreanerna trakasserar oss.'"
"'Vi bör anta en moralisk hållning om de agerar först.'"
"'Jag känner mig bedrövad över fartyget och de 83 männen'"-
-"'men det är inte värt ett återupptaget Koreakrig.'"
Det fanns en djup oro-
-att hur än USA svarade rent militärt-
-så kunde det leda till ett nytt storskaligt krig.
Om jag ska vara ärlig, var USA inte redo för ett nytt stort krig-
-eftersom vi redan utkämpade ett i Vietnam.
Det var nåt som president Johnson till varje pris ville undvika.
De första 40 dagarna visste de inte vad de skulle göra med oss.
Om de skulle hålla oss vid liv, eller inte. De var lika förvånade som vi-
-över att det inte kom nån vedergällning.
Vi förväntade oss det, och insåg att vi kanske inte skulle överleva.
Det finns ingen som gillar tanken på att dö.
Vi ville ha hjälp, men den kom aldrig.
Kim Il-Sung använde tillfångatagandet som en propagandatriumf.
Vi träffade honom aldrig.
Vi var mycket medvetna om Kim Il-Sung ända från början.
Man sa aldrig bara "Kim Il-Sung".
Namnet föregicks eller följdes av långa hyllningsharanger.
Jag memorerade en av dem.
"Oförlikneliga patriot, segerrika och briljanta överbefälhavare"-
-"en enastående ledare för arbetar- klassen, marskalk Kim Il-Sung."
Det skulle sägas med vördnad.
Vi hade pratat om att hoppa på honom om han kom.
Kanske kunde vi använda honom som gisslan för att ta oss därifrån.
Kim lät filma de tillfångatagna amerikanerna-
-och tvingade dem erkänna att de hade varit på koreanskt vatten.
Besättningen erkände att de hade avancerat djupt in i våra farvatten-
-och spionerat vid sjutton tillfällen.
De bad Demokratiska Folkrepubliken Korea om ursäkt.
Jag hade aldrig tidigare inkräktat så djupt in-
-i Demokratiska Folkrepublikens Koreas farvatten.
Med 82 tillfångatagna amerikaner-
-utfärdade USA:s regering en ursäkt som förberetts av nordkoreanerna.
På så vis undvek man ett nytt Koreakrig.
USA:s representant var så förvirrad att han glömde att ange datum.
De slutade plötsligt att slå.
De som hade synliga blåmärken fick omvårdnad.
De tog oss till Panmunjom, där vi frigavs.
Vid Bron utan återvändo återlämnas besättningen till USA.
Det sker på dagen elva månader efter att besättningen tillfångatogs.
BRON UTAN ÅTERVÄNDO
När de kom över, började de slappna av.
Kanske insåg de att de skulle komma hem till jul.
Än i dag finns U.S.S. Pueblo på nordkoreanskt vatten.
En trofé för de tre Kim.
För det koreanska folket är det bevis på att den förste Kim var felfri.
50 år senare håller hans sonson myten levande.
Kim Jong-Un är väldigt strategisk när det gäller sina klädval.
Ofta bär han hattar och kläder som är identiska-
-med dem som hans farfar bar.
Kim Jong-Un åker snålskjuts på sin farfars arv-
-för att ge legitimitet åt sig själv som ledare.
Det anspelar på en viss period i Nordkoreas historia.
Nordkoreanerna minns det. De tänker: "Han liknar sin farfar."
Under sent 1960-tal började hans farfar gå i clinch med USA.
Hans nästa steg skulle pressa honom och hans land till det yttersta.
Under 1970-talet förändrades världen.
President Nixon reste till Kina för att träffa ordförande Mao.
Varför ska vi vara fiender?
Han reste till Sovjetunionen för att sluta avtal med Brezjnev.
Dåliga nyheter för Kim Il-Sung.
Han förlitade sig på att de skulle erbjuda skydd i hans strider med USA.
Men om han kände att stödet minskade-
-visade han det inte. Han gick till ständiga angrepp mot sina fiender.
PARK CHUNG-HEE, Sydkoreas President
22-årige Mun Se-Gwang har erkänt mordförsöket på Sydkoreas president.
Hans avsikt var inte att mörda presidentens fru.
Han sa sig ha agerat på order av nordkoreanska agenter i Japan.
1976 hänger Nordkoreas öde på en skör tråd.
Det gäller en incident kring ett träd i den demilitariserade zonen.
1976 - NEDSÅGNINGEN AV ETT TRÄD
Den demilitariserade zonen-
-utgör en av världens största ideologiska skiljelinjer.
Kapitalismens och kommunismens kontinentalplattor-
-gnider här mot varandra.
Här råder delad misstänksamhet. Hot åtföljs av rädsla.
Det var en poppel.
De är vanligtvis ganska smala,
men just det här trädet bredde ut sig.
Det störde sikten mellan två observationsposter.
Jag sa till soldaterna:
"Vi får skicka dit ett team som kan såga ner de nedre grenarna."
De visste inte att nordkoreanerna trodde-
-att detta träd hade planterats av deras ledare Kim Il-Sung.
Här har vi skådeplatsen. USA:s trupper börjar trimma trädet.
Nu anländer nordkoreanerna.
De sa först att de fick trimma det, men ändrade sig efter tjugo minuter.
Amerikanerna har vita mössor, nordkoreanerna mörka.
Enligt vittnen skrek ett nordkoreanskt befäl "döda!"-
-och 30 nordkoreanska soldater greppade yxhandtag-
-och började gå lös på amerikanerna.
Det hela är över på mindre än fem minuter.
Kvar finns en död amerikan.
Den andra ligger i buskaget vid trädet.
Omedelbart efter incidenten blev jag uppringd-
-av min befälhavare, general Stilwell. Han sa:
"Vi måste på något sätt svara på detta."
Det var allt från en atombomb till att skicka dit ett gäng-
-som tog kål på dem. Alla möjligheter diskuterades.
Jag sa: "Mitt förslag skulle vara att vi bildar en styrka."
"Vi beger oss dit och sågar ner hela trädet."
"Vi lämnar det på marken."
Han sa direkt "jag håller med".
Uppdraget döptes till operation Paul Bunyan efter folksagohjälten.
Med min yxa och mina kängor beger jag mig till de högsta av träd
Nu ska här jobbas, sjung en sång för Paul
Bunyan blev odödlig i en tecknad film från 1950-talet-
-som en symbol för amerikansk styrka.
-Jag kommer, gossar -Paul Bunyan
Ingen kan hindra Paul Bunyan från att hugga ner ett träd.
26 helikoptrar kretsar kring en poppel mellan Syd- och Nordkorea-
-ett okänt antal Phantomplan, F-111:or, samt tre B-52:or.
De ger skydd åt de 300 amerikanska och sydkoreanska soldater-
-som hugger ner trädet.
Hangarfartyget Midway kryssade utanför Koreas kust-
-som svar på morden på två soldater i den demilitariserade zonen.
The Midway ska ge understöd åt två stridsflygdivisioner-
-som skickats till Korea från Okinawa och Idaho.
Det blev den största militära operationen-
-sedan Koreakriget tog slut.
Varenda soldat hade ett vapen riktat mot Nordkorea.
Presidenten ska själv ha godkänt att man sågar ner trädet.
Nordkoreanerna kallade president Ford för en krigets man.
Jag skulle såga ner ett träd, men jag hade ett enormt understöd.
Nordkoreanerna kände till fartygen utanför kusten-
-och de visste ju att bombplanen var ovanför dem.
Det var en krutdurk. Minsta gnista kunde få den att explodera.
Vad mig anbelangade var det min sista dag på jorden.
Vi sågade ner trädet med motorsåg.
Vi lät det bara ligga där det föll.
Det var bara en ojämn stubbe.
Uppdraget slutfört.
Jag är säker på att allt understöd spelade in-
-i deras beslut att inte ingripa.
Nordkorea har uttryckt sitt beklagande över soldaternas död-
-i den demilitariserade zonen.
Beklagandet kom i en bisats i ett uttalande-
-som antydde att USA provocerat fram händelsen.
Nordkoreanerna backade undan.
USA ville inte gå ut i krig för det här.
Inte Kina eller Ryssland heller. De gjorde det klart för Kim-
-att de inte tänkte ge understöd. De sa: "Ni måste be om ursäkt."
Det här var första gången-
-under Kims tid vid makten, som han har bett om ursäkt för nånting.
Trädincidenten visade att det fanns gränser till och med för Kim Il-Sung.
Under hotet från en överväldigande styrka tog han ett steg tillbaka.
För andra världsledare kunde det ha inneburit problem. Inte för honom.
Det påverkade inte folkets känslor.
Hans sociala kontroll och sonens propaganda...
...gav honom total kontroll över sina undersåtar.
Ni måste förstå att i Nordkorea är Kim Il-Sung en Gud.
Han är en speciell man. En unik man.
Varje nordkorean brast ut i gråt bara de tittade honom.
När Kim Il-Sung blev äldre, blev det också ont om tid.
De blev allt mer upptagna av tanken på att skaffa sig kärnvapen.
Hans son, som gjort sin far till en gud-
-började planera inför att själv bli ledare.
Det är alltid svårt att efterträda en stor fader.
Det är nästan omöjligt att fylla ut en guds skor.
Översättning: Johannes Hansson