ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIХ
Зустрічайте мою родину, Вони переїхали до мене на Південь.
-Великий Моз. -Ти кохаєш мене?
-Так. -Я Кокоа!
Мене звати Джейд і мені є, що сказати.
Я старша сестра й люблю тусувати.
А мене звати Шака, Я, я, я розбишака.
Маззі, Маззі, Маззі, Маззі, Маззі — Це я.
Завдяки мамі я Амі.
Співати й танцювати —
Це «Родинне свято».
ВІТАЄМО В КОЛУМБУСІ, ДЖОРДЖІЯ
Халепа, ще одну прикрасу розбив. Вибачте.
Вибачте? Розіб'єш ще одну,
і твоя дупа пошкодує.
Мої вітання, родино.
О, наш збирач подарунків прийшов.
Тихо, маленька.
Ти вчасно, дядьку Деніел.
Допоможеш розплутати ліхтарики.
Дякую, що ділишся своєю роботою,
але я прийшов за гамбо.
Хто не працює, той без гамбо.
Відійди й дай-но чоловіку розібратися.
Дідусю, коли вже буде готове фірмове гамбо? Я голодна.
Вибач, Амі, але секрет чудового гамбо – у часі.
Дуже чоловічий вереск.
Усе одно в мене грубіший голос.
Віднесу кошик сусідам. Я швидко.
Гайда, народ, дивитися різдвяні фільми.
-Гей! -Так!
Так нечесно.
Подаруйте те, що я насправді хочу.
Сонце, ти геть здуріла,
якщо думаєш, що ми купимо тобі
туфлі від Лубутена за $1 500.
Ну, на щастя, вони по акції коштують
усього лише $700!
-Тату, прошу. Це ж Різдво. -Про що ви взагалі?
Твоя племінниця марить. Хоче «лубутени».
Ти ще мала для 12-сантиметрових підборів.
Підбори 12 см?
Сонечко, замовляй тоді вже ходулі.
Які ж ви старомодні.
Дякую, дядьку Деніел. Розкажи їм.
Та що за проблема?
Зараз усі жінки носять ці туфлі.
Саме так. Жінки.
А Джейд – 15-річна дівчина.
Ти ще не доросла.
Коли вже я досягну віку, щоб робити, що заманеться.
Джейд, не встигнеш оком повести.
Пригальмуй.
Не поспішай подорослішати.
Пізно.
Я вже доросла.
І тільки ви не визнаєте цього!
Я досить доросла,
щоб робити, що заманеться.
Я доросла.
Я досить доросла,
щоб робити, що заманеться.
Де це ми?
Перебір з різдвяними декораціями.
Тут написано «Місто Дорослих».
«МІСТО ДОРОСЛИХ»
Не чув про таке.
Так, і я теж.
Думаю, це не в Джорджії.
Та невже?
У нас гості.
У Місті Дорослих вітаємо.
Ми вам теплий прийом обіцяємо.
Я Ебоні. Це Ессенс. Він – Джет.
З нами чекайте веселий сюжет.
Суєта намарно. З нами все безхмарно.
Не сваріться. До нас зверніться.
Ну, так. Гаразд. Нехай…
усе буде гаразд.
Могли попередити про риму?
Для цього існує груповий чат.
Привіт. Хтось нам скаже, де це ми?
Ну, ви в Місті Дорослих,
де попри вік, ви – дорослі.
Навіть я?
-Навіть ти. -Це як? Що нам робити?
«Що нам робити?»
Що заманеться. Хіба я не казав,
що ви – дорослі?
Ану, за мною.
МАГАЗИН ТІЛЬКИ ДЛЯ ДОРОСЛИХ
Який гарний магазин.
Що тут продається?
Усе, що хочеш, дорогенька.
Відкрий свій розум.
Вітаю, ти вільний…
Що відбувається?
Вітай нове життя, Прощайся з рутиною.
Бувайте, накази. Привіт, самостійносте.
Бувайте, обов'язки. Роби, що хочеш.
Привіт, свободо, тепер ти зірка.
Бувай дитинство, адже ти
Дорослий і надзвичайний.
Незалежний і легкий.
Ходи з нами.
Будь дорослим і надзвичайним.
У нас нема грошей. Ми не можемо собі це дозволити.
Ви дорослі. У вас є кредит.
Новий я, нове життя.
Подорожую планетою я.
І з космосу видно
Я – космонавт, а не дитина.
Привіт, можливості, Бувай , гравітаціє.
Бо в галактиці ніхто не свариться.
Серед зірок я вільно літаю.
Бувай дитинство, бо я заявляю, ти –
Дорослий і надзвичайний.
Незалежний і легкий.
Ходи з нами.
Будь дорослим і надзвичайним.
Тепер я. Якщо я доросла, то рятуватиму життя.
Зажди. Принцеси – не лікарі.
Ще б пак у Місті Дорослих.
Тоді, прошу мікрофон.
Поп-зірка, шеф і футболіст.
Як у торті – три шари.
На матчі з футболу співатиму,
а потім у ворота забиватиму.
Дорослий і надзвичайний.
Незалежний і легкий.
Ходи з нами.
Будь дорослим і надзвичайним.
А ти?
Одну секундочку.
Хто ти?
Я доросла й надзвичайна.
Туфлі моєї мрії!
Але вони дорогі.
Та байдуже.
Не забувай про кредитку.
Вибачте, магазин зачиняється.
До зустрічі в «Клубі 21», якщо двіжу забажається.
Гаразд.
Бувайте. Ходімо.
Бувайте!
Повторю вам ще разочок. Треба зав'язувати з римо-примочками.
Ого, у мене вийшло.
Я віршомаз, а дізнався лиш зараз.
Ви чуєте, що я вам кажу? Ви ж розумієте мене?
«ЛІС-ЦУКЕРНЯ»
А тут можна жити.
Провів шматком пластику – і все отримав.
Бути дорослим – це рай.
Вітаю, холопи.
-Ти ангел? -Як ти смієш?
Я Срібна Відьма, найлихіша відьма в цій частині Міста Дорослих.
І я хочу, щоб ти зняла мої червоні підбори.
О, ні, сестричко.
Купи собі власні.
До того ж, вони замалі на твою лапу.
Знаєте, що кажуть про відьом з великими ступнями?
-Ні. -Вони знатно надирають зад.
І якщо не віддаси мені ці туфлі,
ти шкодуватимеш про це
останні п'ять секунд свого нікчемного життя!
Віддай їй туфлі, бо станеш котлетою.
Яка ти гарна.
Дякую. Я Золота Відьма.
Можете звати мене Голді.
Ну, тебе ніхто не кликав, цяця Голді.
Та ти що, відьмо. Дай спокій дітям!
Повертайся у свій район міста!
У Місті Дорослих вони вже не діти.
До того ж, мені потрібні ці туфлі
на Щорічну Відьомську Різдвяну Вечірку.
Ану, геть, Сільві!
Поліція моди вже видала ордер на твій арешт!
Я б на твоєму місці цього не робила!
Це тільки початок, Голді.
Скажу, як є. Вона мені не подобається.
Голді, ти неймовірна.
Я й сама знаю.
А ще я знаю, що ви ще зовсім діти.
Вам нема чого робити в Місті Дорослих.
Так. Від страху від тієї відьми я постарів на 20 років.
Я залишу собі речі.
Гаразд. Але, діти, покваптеся додому.
Повірте, вам нема чого тут робити.
Як дістатися Колумбуса?
Фіолетова із золотом дорога приведе вас
до Зачарованого Ліфту.
-Могла б нас і підкинути. -Я знав, що він це скаже.
-Це логічно. -Нічого. Ходімо.
«КЛУБ 21»
Це клуб, про який казали Ебоні, Ессенс і Джет.
Яка різниця? Ми шукаємо Зачарований Ліфт.
Авжеж.
Я тільки заскочу в клуб.
Але Голді сказала поквапитися.
Ні. Вона сказала: «Діти, покваптеся додому».
На відміну від вас, я – доросла.
-Але вона сказала… -Ні.
Ідіть без мене.
Я повернуся, коли закінчу.
Гаразд. Як знаєш.
Вітаю. Я Тато Кіт.
Що ми сьогодні п'ємо?
Я буду «Ширлі Темпл».
Більше Ширлі, менше Темпл.
І надовго ми в місті?
Ну, я вже збиралася додому,
але тут так класно,
я не хочу повертатися.
Це набагато крутіше, ніж бути дитиною
і слухатися правил інших.
Так, але маю визнати,
іноді я сумую за часами,
коли я був дитиною.
Не може бути.
Може бути.
А тепер послухай, що скаже не дуже старий чолов'яга.
Дозволь нагадати Про добрі часи,
Коли маєш грати, А не заробляти.
А потім заплати податок на прибуток
Ще майновий податок, Тоді вже видихай.
Але ти маєш гроші, Ти вільний, незалежний.
Незалежний, так, Але ти все ж обмежений.
Діти, дружина І безробітний брат.
Візьму-но я цю шубу, І думати не буду.
Ні, бути малим Набагато краще.
І хотів би я повернутися У добрі часи
-Раз, раз, два-два, три, чотири! -Ну,
Згадую часи, Коли не мав відповідальності
А більше активності, мобільності.
Тепер усе болить І спина скрипить,
Від роботи за компом І поїздок на роботу.
Але ти за кермом, Їдь собі й усе.
Я тебе прошу. Я б краще поспав.
Це головна подія дня – Лягти поспати.
Ну, і не спізнитися Серіал подивитися.
Дорослим бути краще, Хоч що ти кажи.
Ага, ти ще сумуватимеш за добрими часами.
Бум!
Я б ні на що не проміняла доросле життя.
Добре.
Тоді – твій рахунок.
Гаразд. У мене все під контролем.
«Відхилено»?
Може, у тебе є інша картка?
У мене нема іншої картки.
Вибачте!
Оце вже фігово.
От тепер я готова додому.
Втомилася бути дорослою?
Ні.
Просто, набагато простіше, коли батьки сплачують рахунки.
Доросла й надзвичайна…
Шако, ви вже вдома?
Джейд, Дядя викрав Маззі й Амі.
Допоможи нам!
Що?
Що ти досі тут робиш? У тебе нема грошей.
Мені сказали,
що моїх брата й сестру викрав Дядя.
Дядя й тебе шукає?
Тобі краще йти.
-Я зникну вмить. -Це неможливо.
Визнаю, помилявся.
Оце дівчина.
ЗАЧАРОВАНИЙ ЛІФТ
ГРОШОВА ФЕРМА ДЯДІ
Дядя змушує Маззі й Амі працювати на своїй грошовій фермі.
Завжди цікавило, як відмивають гроші.
Саме так я це й уявляв.
Бідні Маззі й Амі.
Діти, не зупиняйтеся.
-Дядя не любить, коли гальмують. -Ми швидше не можемо.
Ну, доведеться.
Інакше колектори скинуть вас
у бездонну Боргову Яму Дяді.
-Далі за планом? -Згода.
Ніщо не зрівняється з шелестінням грошей.
-Вітаю, м-ре Дядю. -Вітаю, міс.
А хто ти?
Та я просто хочу сплатити борги.
О, так!
Секундочку.
Це мої гроші.
Ні!
Тут якась помилка. Перевірте ще.
Я вільний! Я…
Що за… Колектори!
Біжіть! Хутко!
Допоможіть!
Мої гроші!
-Обережно! -Мої гроші!
Мої гроші!
Бігом!
ЗАЧАРОВАНИЙ ЛІФТ
Агов!
Я звільнила вас із довічного рабства,
а ви кинули сестру?
Ти пленталася.
Ти й кроку з Міста Дорослих не зробиш у цих туфлях.
Дівчинко, та заспокойся ти вже.
Я їх купила. Вони мої.
Не можеш собі дозволити?
Шкода, мені не шкода, гримзо.
Віддай мені ці туфлі!
Або я з'їм цих дітей.
Джейд, якщо не віддаси їй ці туфлі,
я сам віддам.
Хіба я не казала, дати спокій цим дітям?
Голді, дякувати богу, ти тут.
Кокни цю пришелепкувату, щоб ми пішли додому.
О, ні, ти мене не зрозуміла.
Я захищаю дітей, а не тебе.
Ти ж доросла й надзвичайна, пам'ятаєш?
-Що? -Дорослі самі за себе.
Саме так, Міс Штучка.
Наважилася взути ці туфлі,
тож приготуйся й померти в них.
Вона ще та лиходійка.
Гаразд. Добре. Ходи. Гей.
Ну, добре. То битимемось чи як?
Злякалася? Давай-но.
Боїшся? Я тобі покажу. Ну ж бо, мала.
Мабуть, зараз покажуть Джейд.
О, ні, мила.
У Місті Дорослих ми не боремося на кулачках.
А що ви робите?
Ми влаштовуємо бал, дорогенький.
Сюди, Дорослі!
У нас намічається епічне змагання!
Так. Така битва мені до душі.
ДІМ НІНДЗЯ
Я обираю Дім Лабейжа.
Так! Пейпер Лабейжа.
Остання королева балів у Гарлемі. Чудовий вибір.
Віллі Ніндзя до кінця!
Легенда Вогу.
Не зганьби його.
Хутко! Дайте дивовижі,
поки ми не заснули, дивлячись на вас.
Привіт, надзвичайні!
Я ваш ведучий, Адоніс.
Я вам обіцяю мурахи по шкірі.
Щиро ваш, самотній і красивий.
Починай вже, красунчику. Це бал, а не «Грайндр».
Авжеж.
І перша категорія – В.Д.В.
Відкритий для Всіх.
Вог.
Запалюйте, дами.
Упевнена.
Стильна.
Ви тільки погляньте! Вона, що…
О, так, вона зробила це!
Сьогодні дами запалюють, солоденькі!
Вог! Дайте нам Вог!
Судді? Бали! Дім Ніндзя.
Десять.
Дев'ять.
Вісім.
І Дім Лабейжа?
Десять.
Десять, одноголосно!
Вибач, відьмо,
але донька Дому Лабейжа
у цих чарівних червоних капцях перемогла!
Дякую.
Ми всі королеви.
Я б перемогла у своїх туфлях.
Але ти не в них.
Вибач, але ти знеславлена, Сільвер.
Тоді я візьму це!
Тебе обікрали, солоденька!
Я не залишуся в боргу.
Боже мій. Я не хотіла.
Не хвилюйся. Вона повернеться після дощечка в четвер.
Ходімо вже додому?
Проґавимо ж Різдво.
Я хочу дідусеве гамбо.
-І я. -Гаразд.
Так, уже час.
Ходімо.
-Бувайте здорові! -Бувайте!
Бувайте.
Я поїду наступним.
Бувайте.
Прощавайте, усі.
Я ніколи вас не забуду.
Що таке?
Я хочу додому.
Я теж скучила за родиною.
Згадай давні часи, Коли ти гралася й сміялася,
Танцювала надворі, І була просто Джейд.
Ти чарівна молода жінка,
Але все та ж татусева донечка.
У тебе життя попереду, Щоб вирости й підкорити світ.
Не квап дитинство
Затримайся, пограйся ще.
Насолодися молодістю.
Час не повернути, Хоч як хотілося б.
Тому й не квап дитинство.
Щойно ти подорослішаєш,
То станеш самостійною.
Молодість не повернеш, Хоч як би хотілося.
Тому не квап дитинство.
Люба, не поспішай.
Не квап дитинство.
Тільки діти можуть піти з Міста Дорослих.
Я зрозуміла.
Я – дитина.
Боже мій.
Як добре. Ці туфлі мене вбивають.
Додому!
Мої! Тільки мої!
Що відбувається?
Я хочу додому?
Я теж скучила за родиною.
Я зрозуміла.
Я – дитина.
Я вдома?
-Я вдома! -Так, люба, вдома.
Оце ти нас налякала.
Ми мало не викликали 911.
Я так злякався,
що мало не з'їв усе печиво.
Мало.
Джейд, сонце, упевнена, що все добре?
Так, просто…
мені наснився такий сон.
Я опинилася в Місті Дорослих.
Разом із Місс Кенді й Деніелом.
А ще там була дівчина із «Гай-Скул Мьюзікл».
А лиха відьма, один в один, як ти, хотіла вкрасти мої туфлі.
Чому одразу лиха? Може, у неї гарний смак і вона ощадлива.
Але тепер ти серед тих, хто тебе любить.
Рада, що ти в нормі.
-Я теж. Шака пустив сльозу. -Щось в око потрапило.
Вибачте, що вередувала щодо «лубутенів».
Ви мали рацію.
Я замала для них.
І не поспішаю дорослішати.
Ну от. Веземо її в лікарню.
Мамо. Зі мною все добре.
Усе одно, подзвоню лікарю.
Я знаю, що додасть тобі сил.
Гамбо!
-Держи, Джейд. -Дякую, Дідусю.
Я вдома!
Передачка від Лосонів, як завжди.
Пляшка гидотного домашнього ґоґолю-моґолю.
Гидотного?
Так, гидотного.
На смак – сам ром.
Фу!
Але ж не викидати його?
Авжеж, ні.
Яке «викидати»?
З РІЗДВОМ!
РІЗДВО
З РІЗДВОМ!
12 КВІТНЯ 1961 – 2 ВЕРЕСНЯ 2006 ВІЛЛІ НІНДЗЯ ХРЕЩЕНИЙ БАТЬКО ВОГУ
КОПІЙ БАГАТО, ОРИГІНАЛ ОДИН.
5 ЛИСТОПАДА 1948 – 14 ТРАВНЯ 2003 ОСТАННЯ КОРОЛЕВА БАЛУ В ГАРЛЕМІ
ЛЕГЕНДИ НЕ ВМИРАЮТЬ.
СЦЕНАРИСТ ЦІЄЇ СЕРІЇ ПРИСВЯЧУЄ ЇЇ:
«МОЇМ ДІТЯМ ТЕЙЛОРУ Й АЛЕКС МАРТІН»
Переклад субтитрів: Дарина Полякова