Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERER
Ja.
Du har helt rett. Jeg burde sagt det ansikt til ansikt,
men jeg har ikke tid til noe, som du vet.
Dette er trist.
Ja, men om noen dager vil alt se mye bedre ut.
Legg igjen nøklene, er du snill.
Ha det.
Nå er det nok snakk.
La oss se på endringene dere har gjort.
Takk, Sara.
Vi har jobbet med høstkolleksjonen,
ut fra dine retningslinjer. Vi håper du liker den slik vi gjør.
HØST
CLAUDIA: MAMMA HAR DØDD. RING HJEM, VÆR SÅ SNILL.
Du må dra.
Får jeg se deg igjen?
Jeg vet ikke engang hva du heter.
Jeg heter Ron.
Kom an.
Og... Jeg heter Salva.
-Kan dere bare gå nå? -Hva med en klem?
Kom igjen, da. Forsvinn.
Stikk!
Kjære.
Skulle ønske jeg kunne bli med.
-Det er en begravelse, ikke en fest. -Det vet jeg.
Hva vil familien din tro hvis jeg ikke er der? Vi har vært sammen i et år.
-Søstrene mine vet ikke om deg. -Hva?
Maricruz, situasjonen med min mann...
-Ja? -Ikke et ord til mine søstre.
Ja, frue.
Vi får si til dem at... At han er på reise. Ikke annet.
Men jeg trodde han var på reise.
Han er på en reise, det var det jeg sa. Han er på reise.
Ja visst, frue.
Uforskammet.
Se hvem som er her.
Hvem inviterte ham?
Han er familie.
Altså, praktisk talt familie. Det er da naturlig.
Hvem er disse folkene?
Mammas filleonkler, eller noe sånt.
Noe sånt.
-Hva? -Mamma hadde ingen filleonkler.
-Har det noe med g-strengene å gjøre? -Hva snakker du om?
-G-strengene moren din hadde. -Hold opp.
-Gi deg, Claudia. -Men...
-Hvilke 70-åringer bruker g-streng? -Sophia Loren.
-Og mamma. -Kutt ut. Det er nok.
Det er det jeg sier, men...
Vær så snill.
Se. Jeg vedder tjue spenn på at blondina der går i g-streng.
-Eller? -Jeg kommer tilbake.
Unnskyld.
Unnskyld meg.
Mine dypeste kondolanser.
Hun var en flott kvinne.
Flott.
Takk skal du ha. Takk for at du kom.
Er du en venn av mamma?
Noe sånt.
Oi...
Du virker kjent.
Du er...
Gå vekk.
Her kan du ikke være.
Ikke i min kones begravelse. Forsvinn.
-Gå. -Pappa.
Pappa, pappa.
Ta vare på ham.
Han trenger det.
Han er den beste mann din mor kunne fått.
Jeg må gå.
Takk.
-Hvem var det? -Aner ikke.
Likte du henne også?
Jeg kjenner ingen av mors venner.
-Gjør du? -Nei.
Vel, du bor i Madrid.
Ja, det stemmer. Men jeg har et travelt liv.
-Jeg tar flere fag også. -Vennligst...
Altså... Jeg vet ikke.
Hvor er mannen din?
På et fly.
Fly?
Sa du ikke fra?
Jeg ville ikke at han skulle bli lei seg.
"Lei seg"? Hva mener du? Moren din er død.
-Når skal du si det til ham, liksom? -Jeg tar meg av det.
Eller har dere kommet til Madrid i to timer for organisere livet mitt?
Du er ikke snau!
-Hvem av er den lesbiske? -Den biske?
-Den lesbiske. -Hva?
Den lesbiske!
Ana. Hei, hvordan har du det?
-Jeg orker ikke sladrekjerringer. -Blås i dem.
Sofía.
Sofía!
Jævler!
-Dere er noen jævler! -Pappa!
-Dere er... -Pappa, hold opp!
-Slipp meg! Forsvinn! -Slutt, pappa!
-Forsiktig! Hold opp! -Kom dere ut!
Gode gud! Hold opp!
I alle dager. Han er jo helt gal.
Er alt i orden?
Jeg er lei for det.
-Det går bra, pappa. -Pappa.
-Beklager. -Du må hvile.
-Hvor fikk han sabelen fra? -Sabel? Det er en slakterkniv, Claudia.
-Han er ikke frisk. -Han virker da sprek?
-Jeg ser til ham. -Claudia, Sara tar seg av ham.
Å, så Sara tar seg av ham? Du er aldri her. Ikke Sara heller. Ingen.
-Jeg vet aldri når dere kommer. -Er det min feil, nå?
Jeg vil ikke hvile.
Bare en liten blund.
-En liten blund. -Nei. Vi må bli enige.
Fem minutter.
En liten blund.
Og... Så fortsetter vi.
Alejandro?
Hei! Hva gjør du?
-Hva med Alejandro? -Forestillingen hans!
Den er på TV nå. Skru den på, er du snill.
Dette er ikke slik du er. Jeg elsker deg.
Jeg vet bare at jeg vil være hos deg.
Synd...
- ...at han gifter seg med Manuelita. -Jeg skal vente.
-...og ikke en annen.
Jeg elsker deg mer enn noen annen. Jeg kan ikke leve uten deg.
Hei.
Hvordan går det?
Bare bra.
Alt vel? Si fra hvis det er noe.
-Lenge siden sist. Du er i New York? -Ja.
Savner du ikke dette?
-Nei. -Gi deg.
Hva med et godt glass vin? Litt skinke?
-Hva? -Paella på Casa Rita,
- tapas på Los Palomos. -Alejandro, vi har gjester.
Matutfluktene får vente.
Det er fem år siden sist. Har du ikke noe å si?
Ikke til deg, nei.
Sara, du gikk fra meg.
Skal vi virkelig snakke om det nå?
Hva? Du gikk!
Jeg ventet i flere måneder. Du ringte aldri.
Ingen besøk, ingen e-post. Ingenting.
-Sara... -Bare gå, er du snill.
-Sara, la meg... -Bare gå.
Det er så respektløst.
-Her er vi! Faen til stress. -Det var på tide!
-Hva hendte? -Jeg ble heftet.
Vi måtte gjøre oss klare.
-Dere burde stått opp før. -Vi er bare ti minutter forsinket!
-Tolv. -Ikke kveruler.
Kan du være mer dramatisk?
Claudia, jeg har hatt en fin morgen. Ikke ødelegg den for meg.
Vi skal lese mammas testamente.
Kan dere for en gangs skyld ikke kjekle som et par tenåringer?
La oss få det overstått.
Enig, vi leser testamentet, og så drar vi hjem.
Notaren er i nummer 2C, tror jeg. La meg se.
Deres mor vurderte dette testamentet i lang tid.
Vi tilbrakte mange timer sammen.
Så mange timer?
Hvor mange?
Vær klar over, først, at hun ønsket at halvparten av arven
skulle dekke pleien og behovene deres far har.
Det er vel greit for alle sammen.
Det er flott.
Og den andre halvdelen, hva med den?
Vel, den andre...
Jeg tror det beste å gjøre, er...
å la henne si det selv.
Hva?
Skal du spille av en video?
Jeg skjønner at dere er forvirret, men ikke vær bekymret.
Jeg ber om at dere følger med en liten stund.
Da blir dette enklere å forstå.
Ja vel. Her?
Klare?
Ja.
Mine kjære døtre...
Ser dere dette, betyr det at jeg ikke lenger er med dere.
Jeg vil derfor fortelle dere
at dere er det beste som har hendt meg.
Det beste.
Dere har gitt meg mye lykke.
Dere har gitt meg mange minner. Dere har gjort meg så stolt.
Jeg var kanskje ikke verdens beste mor.
Men jeg er fornøyd.
Det er bare en ting
som jeg alltid har båret med meg.
Jeg har aldri våget å tilstå dette.
Jeg vil ikke ta det med meg i graven.
Dette berører dere, alle sammen.
Jeg har alltid holdt deres egentlige opphav fra dere.
Så nå erkjenner jeg til dere at pappa...
Pedro...
Han er ikke deres biologiske far.
Hva sa hun?
Følg mine instruksjoner, så vil dere snart vite dere ekte identitet.
Dette er en spøk, eller?
Er dette en smakløs vits?
Det er utrolig. Faen for et enestående kvinnfolk.
Kan du forklare hva hun mener? Er ikke pappa vår egentlige far?
Moren deres mener at deres far...
er ikke mannen som unnfanget dere.
Fy faen, mamma. Sykt!
Deres mor var noe for seg selv. Fortryllende.
-Ja visst. -Hva med pappa?
Han er steril.
-Hva? -Denne vitsen er rimelig drøy.
-Sett deg. -Det er nok best.
Da de fant ut dette, kom de til en enighet.
Skjønner. Mamma knullet som et beist, pappa ventet på henne hjemme.
Pass på hva du sier om mamma. Hun er rett foran oss.
-Det er... -Hva skal jeg liksom si?
-Er jeg respektløs nå? -Kan dere to kutte ut nå?
Kan dere roe dere ned?
Denne festen er mors verk, såpass er sikkert.
-Du har rett, Sofía. -Ja.
Vi trodde det skulle ta et øyeblikk å fordele arven, og så dra hjem.
Supert.
Hvorfor ble hun ikke kunstig befruktet?
Det var en annen tid. Slikt var ikke like vanlig den gangen.
De prøvde to ganger uten hell.
Hvem er faren vår, da?
Vår biologiske far, mener jeg.
Det er saken.
Vel...
Det er mulig dere har ulike biologiske fedre.
Altså, hvis du her sier at moren vår var lett på tråden,
tror jeg vi har skjønt det nå, greit?
Det er ikke lett, jeg vet det.
Hun ville at dere skulle finne ut hvem faren deres er på egen hånd.
Jaha. Farskapsspørsmålet er supergøy, det.
Hva med arven, da? Hva sa hun om den?
Jeg kan bare oppgi andelen som hver og en av dere har krav på
når dere har funnet opphavet deres.
Er det en konkurranse, eller hva?
Faen meg nydelig.
Hun styrer oss, selv i døden.
-Faen meg supert. -Har jeg forstått riktig?
Vi må altså ut på leting for å finne faren vår.
-Ja? -Helt riktig.
Jeg forstår.
Deres mor ønsket
å sørge for, når dere har vært adskilt så lenge,
at dere nå skulle bruke litt tid sammen.
Fordømt bra. Supert.
-Fantastisk. -Det låter som en plan.
Ikke ta på meg, er du grei.
Hvor skal vi starte?
Her står det at vi må starte med en viss Pablo.
Pablo. Hvem kjenner til en Pablo?
Dette pisset gidder jeg ikke.
-Mamma gjorde det klart... -Hun ga jo blaffen i meg.
Hun ville ikke brydd seg om jeg ble med eller ikke.
Gjør du ikke dette, får ingen av oss arven, Lucía.
Penger flytter visst fjell.
Hva med pappa?
Hva sier vi til ham? Om denne letingen?
Vi sier ikke noe til pappa. Han har det ille nok som det er.
Hei! Har dere sett moren deres?
Pappa.
Jeg finner ikke Prince of Wales-buksene mine.
Jeg trenger dem, så jeg håper noen stryker dem.
-Vi skal ordne det for deg. -Ja?
-Ja. -Jeg må be dere om en tjeneste.
Alejandros program starter i dag.
Jeg vil se elegant ut. Majestetisk!
-Vi fikser det med en gang, pappa. -Ja?
Jeg føler meg elendig.
Det er faren vår, i mine øyne.
Selv om vi må finne noe ny sæd nå.
Vel, den nye sæden kan hjelpe oss til å forstå
hvorfor vi er så ulike, kanskje.
Jeg vil gjerne forstå hvorfor jeg aldri hørte hjemme her i huset.
Hva gjør vi? Skal vi lete eller la være?
Nå skal vi se.
-Her? -Ja.
Nummer tre, stemmer?
-Skal vi gå inn? -Kom an.
En kunstner.
Nå vel...
Hallo?
Faen!
Er det noen her?
Hallo?
Ja, jeg kommer!
Bare et øyeblikk.
-Jeg kan pule ham. -Gi deg! Tenk om det er faren din.
-Hva så? -Eller mammas sønn.
Var han i begravelsen?
Unnskyld, jeg ble distrahert. Når inspirasjonen slår en...
Jeg malte min egen kropp.
Hva er bedre enn å utforske sin egen kropp? Det er det kunst handler om.
Hei, ja. Hei der.
Du verden.
Pablo er navnet.
-Hei. -Sofía.
Lucía.
-Pablo. -Sara.
-Du blir skitten. -Da så.
-Pablo. -Clau... Claudia.
Hyggelig.
Først må jeg beklage
for at jeg ikke hilste på i begravelsen.
Jeg takler døden ganske dårlig.
-Jeg lukker meg. -Vet du hvem vi er?
Selvsagt, fire skjønnheter som dere? Dere må være Carmens døtre.
Jeg er naturligvis veldig glad for at dere valgte å komme hit.
Veldig glad.
Moren deres nektet meg å treffe dere.
Av hensyn til faren deres.
Men ikke nå lenger?
Kan jeg få noe vin, hvis du har?
Vin! Selvsagt!
Vin er selve livet. Følg meg.
Han snakker fransk.
Jaså?
-Altså... -Ikke sant?
Har du sett den der?
Det er en vagina.
En stor en. Eller?
Det er en fitte, jenter. En fitte.
Ja, men den ser så stor ut.
Blå vaginaer, hva?
Skjønner.
Jeg elsker kaoset.
Jøss.
Her er det vin.
Takk.
Så du vil ikke?
Jeg drikker av flaska.
-Skål. -Skål.
Nå vel, moren deres. Jeg traff henne på et museum.
Jeg var kunststudent, og jeg ble fascinert av henne.
Jeg spurte om jeg kunne tegne et portrett av henne.
Portrett av typen du pleier å lage, det er det du mener?
-Selvsagt. -Ja, det ante meg.
Å, Carmen...
Carmen, min kjære...
Moren deres var født i lyset.
En ubesudlet sjel.
Jeg ser oss for meg. Akkurat der.
Nakne. Vi snakket om godt og ondt, om kunsten. I timesvis.
Jeg var mye yngre på den tiden, men jeg trodde alltid
at en moden kvinnes kjærlighet inngikk i en kunstners utvikling.
Nakenmaleriet hjemme er mor?
Det stemmer.
-Du har et godt øye. -Jeg liker det.
Kvinner.
Nakne kvinner. Vel, min søster liker dem når de har klær på, også.
Jeg mener, hun er...
-Har det noe med dette å gjøre? -Nei da.
Bare interessante folk er i stand til å se forbi slike filleting.
Kjærlighet trumfer sex, dette vet de. Menn, kvinner, hva så?
Hud er det som betyr noe. Hud mot hud. Eller hva?
Uten å føle synd. Jomfruer, slik vi ble født.
Min søster tror vi er laget er leire.
Gode gud! Det ville vært for ille.
Jeg utforsker jo kosmos gjennom menneskeformen, for eksempel.
Særlig kvinnekroppen, som er den mest perfekt.
I en kvinnes kurver er det en balanse.
-Jeg ser det samme hos menn. -Okay.
Beklager å avbryte. Dette er veldig interessant.
Kunst, kosmos... Jo da.
Men vi prøver å finne faren vår.
-En av dem. -Ja.
Etter alt mor var med på og med ledetrådene hun etterlot oss,
tror vi at du er far til en av oss.
Du kan ha fått barn med vår mor.
Vi knullet.
Altså, alle formerer seg via sex.
Jeg tror ikke på vitenskapen. Jeg tror på selvet.
Ved å dele min kunst, forstår jeg hvem jeg selv er.
Jeg har så mye...
Så veldig mye å gi.
-Fantastisk. -Dypsindig.
-Maler du også? -Nei, men hun gjør.
Jeg er også kunstner.
Vel, da skjønner du hva jeg snakker om.
Med tanke på at du har en datter... Slo det deg aldri...
Å ta deg av henne, hvis du visste...
Nei, jeg har aldri tenkt på å oppdra barn.
Kan du fortelle oss hvem av oss du er opphavet til?
-Vet dere det ikke? -Nei. Hva?
-Det er derfor vi er her. -Å, Carmen. Nydelig.
-Selv i døden får hun meg til å le. -Vel, dette er ikke gøy for oss.
Nei, det forstår jeg.
Vi kan fortelle deg når vi er født, så kan du regne på det.
Kanskje vi da får vite...
Det er ikke så enkelt. Jeg lå med deres mor i mange år.
Dere ble født i den perioden, så det betyr...
Jeg kan være far til dere alle...
eller til ingen.
-Da må vi ta en DNA-prøve. -I og med situasjonen...
Nei, jeg tror som sagt ikke på vitenskap.
Nok snakk. La oss se.
Jeg lar ikke min individualitet reduseres til en laboratorieprøve.
Kroppen min er et kunstverk, et tempel. Jeg gir ikke fra meg min livskraft!
Kanskje du kan forklare hvordan vi skal ta rede på det, da?
-Ja. -Vi får gå.
-Nei, hvis du insisterer. -Han er et tempel.
Vi kan ikke gjøre noe med det.
-Helt utrolig. -Greit.
-La meg se på dere. -Hva?
-Hva mener du? -Jeg er en maler. La meg se på dere.
Jeg ser ting andre ikke ser.
-Kom an... -La meg...
-Nei. -Nei?
Adjø.
-Du. -Det er ikke en missekonkurranse.
Stå i ro.
Du har samme lys i ditt indre som din mor. Det skinner som en varde.
Jaså?
På denne måten ser jeg dere klarere enn det en jævla DNA-test kan.
Du kunne lurt hvem som helst, men ikke meg.
-Kom, vi går. -Vent!
Du kan male din jævla far!
-La meg male dere! -Nei.
-Drit og dra, rasshøl. -Ikke krangle. Vi bare drar.
Vent!
For en jævla idiot.
Jeg tilbyr dere udødelighet!
-Hvor lenge har du drukket? -Hva?
Hver gang jeg ser deg har du et glass vin.
Vel, altså...
Det er vel ikke så rart, med tanke på alt.
Hva med mannen din?
Hva?
Vet Raúl at mamma er død? Har du fortalt ham det?
Det er klart jeg har sagt det.
Og?
Tenk deg selv, han...
Han er i sjokk, fordi...
han var jo så glad i mamma.
-Han er lei seg. Knust. -Jaha.
Jenter, hør her. Jeg gir egentlig blaffen i mammas sexliv.
-Nå igjen. -Men dere hørte Luis.
-Hun vil at vi skal finne... -Hør her.
Beklager, jeg blåser i hva mamma ønsket.
Vi kan ikke trygle og be om å vite hvem fedrene våre er, som om vi var...
Jeg vet ikke.
Vi får si til ham at vi gir avkall på arven, da.
-Så blir det sånn. -Nei. Jeg sa vel ikke det?
Som dere vet, får vi ingen arv uten at vi finner faren vår.
Ring notaren og si at vi gir opp.
Supert. Gjør det, du. Ring ham. Samme for meg.
-Jeg stopper deg ikke. -Men kanskje jeg.
-Jaså? -Har du ombestemt deg?
Først var det dumt, men nå vil du fortsette?
Jeg syns det er dumt.
Mamma ler av oss, selv om hun er død.
Jeg vil fortsatt vite hvem faren min er. Og det finner vi raskt ut av.
Ja vel.
Vi kan stemme over det, det er rettferdig.
-Okay. -Flott.
Hvem vil fortsette?
Se der, ja. Uavgjort.
Jeg er enig med deg.
Men jeg syns vi bør gjøre det mamma ba oss om.
-Da er vi tre, og det er flertall. -Er det et flertall?
Fint, vi får se hvilken far vi kommer til å møte i morgen.
RAÚL EKTEMANN
-Det ringer på. -Ja, jeg skulle til å åpne.
Hei, Don Juan!
-Kom inn. -Okay.
-Hei. -Jeg skal ut, jeg har planer.
Vi ses i morgen.
Alejandro... Jeg vet ikke helt.
Disse er til faren din.
Dette også.
Jaha.
Du må sette dem i vann.
Vel, la oss...
smake på puddingen.
Veldig gjerne.
-Sarita... -Nei. Hvor ofte kommer du hit?
Tja, helt nøyaktig?
Når han vil. Dette er hans hjem.
Nå som vi er her, trenger han vel ikke å komme?
Hva mener du med det? Jeg har aldri smakt bedre pudding.
Vel, spør ham hvor han kjøper den.
Moren min lager den.
Da må moren din komme hit en ettermiddag.
så vi kan smake på puddingen hennes.
Sara, hva syns du?
Pappa.
Alejandro og jeg har slått opp. Det vet du.
Vi kan spørre moren om å få oppskriften.
-Eller? -Klart det.
Sara, du forlot kjæresten din for å flytte til USA.
Du forlot familien din også. Du flyttet attpåtil et sted
der de bare har hamburgere og badevakter i grusomme, røde badedrakter.
Jeg forlot ingen, pappa.
Jeg dro til USA for å følge en drøm.
En drøm?
Hva kan en gjøre med drømmer...
når en er helt alene?
Spør moren din om det.
Mamma forlot deg ikke.
Din mor gikk fra meg...
Hun forlot meg for lenge siden.
Hun etterlot meg.
Som en gammel sko.
I så fall er vi to.
Jeg skal gi deg et råd, Sarita.
Lær av feilene moren din gjorde.
Ikke mist...
de som er glade i deg.
Nå er det på tide med en skikkelig pudding.
Ekte pudding.
Smakte det?
BLOMSTERUTSALG OG TESALONG
Hallo!
Hallo.
Du er den yngste av Carmens døtre, ikke sant?
-Ja. -Lucía.
-Du var i begravelsen. -Ja.
Jeg heter Inés.
-Hyggelig. -Ikke vær formell.
Din mor og jeg var veldig gode venner.
-Jaså? -Ja.
Siden hun flyttet inn i strøket.
-Det er jo mer enn 30 år siden. -Stemmer.
Tretti år.
Vel, hva vil du ha?
To cortado, takk. Og to espresso til å ta med.
Et øyeblikk, så.
-Så rart at vi ikke har møttes. -Du var vel for ung.
Jeg beklager pappas oppførsel, forresten.
Det er bare...
Han mister vettet. Han er syk.
Ikke vær redd. Jeg kjenner din far.
Han er en flott person, det vet jeg.
Det kan ikke ha vært lett for ham.
Han delte jo din mor med mange andre.
Hva vet du om det?
Tja...
Vil du ikke si det?
Jeg respekterer din mors ønske.
Hun ville at dere selv skulle finne ut hvem dere er.
-Greit. -Nei da, jeg spanderer.
Nei, la meg. Vær så snill.
Da kommer du tilbake og betaler, og så ser jeg deg igjen.
Vil du ha en småkake?
-Nei. -En brownie?
Nei.
-Det var virkelig hyggelig å møte deg. -Ok.
Takk skal du ha.
Adjø, Lucía.
Å, Carmen.
Mamma kan ikke ha kjørt helt hit bare for å knulle.
Kan vi slutte å snakke om mamma som om hun var et ludder?
Hun var et ludder, Claudia.
-Claudia, hva er så feil med sex? -Hva? Ingenting i det hele tatt.
Jaså? Når pulte du sist?
Hva har du å gjøre med om jeg ligger med mannen min eller ikke?
Jeg blåser i det, men vet du noe?
Du kritiserer mine og Lucías forhold. Ville bare spørre.
Altså, å finne ut at moren vår var en erotisk stjerne
- var et sjokk. -"Erotisk stjerne"?
Erotisk stjerne? Mamma var en person som alle andre.
En frigjort kvinne.
Fri var hun, men ordinær?
Når pulte du Raúl forrige gang?
-Altså... Må jeg svare på det? -Ja!
Det er da ikke flaut, dere er gift. Sex er helt naturlig.
Selvsagt er det naturlig.
-Noen dager. -Hvor mange?
Altså...
Et par uker.
-Eller to måneder? -Ja, det låter riktig.
-Fem måneder. -Fem måneder?!
-Hva? -Ikke noe. Det var opplagt.
-Hva da? -At Raúl og du har problemer.
Det er opplagt at dere sliter. Men vi skal ikke spørre deg
- når forrige gang før den gangen var. -Nei.
-Instagrammingen hjelper neppe. -Er dette derfor du ville kjøre sammen?
Så dere kunne gå løs på meg uhindret?
-Å gni det inn at jeg har et ræva liv? -Hva? Nei!
-Nei. Hei! -Nei. Unnskyld.
Jo da, livet mitt suger.
Hør hva jeg har å si. Jeg må i det minste ikke...
Jeg trenger ikke knulle den første fyren jeg støter på
for å gi selvtilliten et løft.
Eller ligge med nye jenter hver kveld fordi jeg er redd for forpliktelser.
Eller fokusere alt jeg har på jobb
for å fornekte at jeg elsker eksen min,
selv om stoltheten min hindrer meg i å tilgi ham.
Så livet mitt suger, men ikke mer enn ditt, ditt og ditt.
Jeg har lyst til å slå til deg.
Jeg har aldri hørt sånt fra deg. Nydelig!
-Jeg elsker ikke Alejandro. -Særlig.
-Jeg skyr ikke forpliktelser. -Nei da.
Jeg har aldri møtt noen av kjærestene dine.
Men det går bra. Vi sliter med vårt, alle sammen.
Men det er helt greit.
Jeg har et forslag. La oss røyke fredspipe.
Fredspipe?
-Jeg røyker ikke. -Mamma ønsket jo det.
Kom an.
-Jeg setter på musikk. -Hva er det?
-En rakett, dumma. -Seriøst, hva er det der?
-Det er marihuana! -Marihuana.
Altså...
-Kom an! -Gjør det! Gjør det!
Vil dere at jeg skal kveles?
Det er årevis siden sist jeg røkte.
Hvis jeg er en annen enn dem
Jeg er ikke eiendom Jeg tilhører ingen
Hvem bryr seg om hva jeg gjør?
Hvem bryr seg hva jeg sier?
Det er sånn jeg er Jeg skal forbli som dette
Jeg endrer meg aldri
Se, hun elsker det!
-Hva? -Hvem bryr seg hva jeg gjør?
Hvem bryr seg hva jeg sier?
Det er sånn jeg er Jeg skal forbli som dette
Jeg endrer meg aldri
Kanskje det er min feil Fordi jeg ikke var som alle andre
Det er for sent å forandre meg nå
Jeg står for det jeg tror
Jeg holder stand
Hva heter han her igjen?
Jeg er fader Díaz.
Jeg setter pris på besøket deres.
Dere vet vel at moren deres nektet meg å treffe noen av dere.
Ja, vi har forstått det.
Det er en velsignelse å få møte dere.
Jeg har bedt til Gud om dette.
Jeg ba også Gud om å passe på dere.
Pater, jeg trodde dere ikke kunne...
-Altså, hun mener... -...gjøre det.
Vi trodde ikke du kom til å være...
-En munk, hva? -Nettopp.
-Følg meg. -Og blind. En blind munk.
Blinde gjør det også. Du vet det?
Han kan høre deg.
Jeg husker henne godt.
Kurvene hennes...
Smilet...
Den vakre måten hun gikk på.
-Pater, du mister tråden litt. -Ja.
-Vi prøver altså å finne faren vår. -En av dem.
-Ja. -Ja visst. Tilgi meg.
Saken er...
Da jeg fortalte henne hva jeg følte, i stedet for å klappe til meg,
tilbød Carmen seg å ligge med meg.
Dette er jo et sjokk.
-Og jeg skal liksom være ludderet her? -Jeg også.
Det var bare en gang, men...
Det var nok til å tilfredsstille henne.
Mange måneder senere skrev hun til meg med takk for bidraget.
Men jeg var hengitt Herren, og jeg kunne ikke trekke meg.
Trekke deg ut, eller?
Vi forstår at den opplevelsen var viktig for deg.
-Du husker sikkert datoen? -Selvsagt. Den glemmer jeg ikke.
Det var 2. april 1985.
Vi elsket mellom kl 06.55 og 06.60.
-Eller, klokken 7. -Ikke tell. Det er Sofía.
-Pater... -Min pike!
-Nei... -Min pike.
-Nei, hun er din datter. Beklager. -Å, min datter!
-Nei, henne. -Ikke henne heller.
Min datter!
La meg...
Jeg så alltid for meg at du kom til å bli vakker.
La meg gi deg en klem.
Jenta mi.
-Jenta mi! -Det er marihuanaen.
-Jeg vet ikke om det er så smart. -Hold opp. Det er på sin plass.
Hun vet hvem hennes far er. Vi vet ikke det.
Sara, han er skikkelig ekkel. Men hun er bare nødt. Og det går bra.
Si det du, da.
Jeg?
-Hallo. -Hei!
Endelig.
Jeg trodde ikke du ville snakke med meg.
Marta...
Hør her.
Jeg vet at du...
forventer noe av meg jeg kanskje ikke...
Nei, det er min feil.
Hvorfor sier du det?
Fordi jeg håpet, Sofía.
Når jeg tror vi skal forlove oss...
Så forsvinner du.
Og jeg hører ikke mer fra deg.
Marta...
Du aner ikke hvor tøft dette har vært.
Jeg er ikke her for evig, Sofía.
Det vet jeg.
Vi snakkes i morgen.
Til i morgen.
Hei.
Går det bra?
Jeg vet ikke.
-Jeg trodde dette skulle bli annerledes. -Ja.
Jeg er lesbisk og ateist.
Og faren min er prest.
-Skulle tro det var en spøk. -Det er jo det.
Du vet iallfall hvem faren din er nå.
Eller?
Si det.
-Hva foregår? -Vi trenger deg, bare.
Du må hjelpe oss. Pablo er ikke din far, og bare du kan gjøre dette.
Dra til atelieret. Få en DNA-prøve fra ham.
Han sa jo at han ikke tror på sånt.
Jo, men mens vi var der så vi også at...
-Vel. -Han likte deg godt.
-Nettopp. -Du kan kanskje prate med ham.
Og kanskje få en bit av en negl fra ham.
Eller et hårstrå.
-Klart det, et hår. -Eller også...
Tyggis som han har spist på. Det funker også.
-Noe smått. -Noe som har genmateriale.
-Dere spøker. -Nei.
Det er enklere for deg å posere for ham og få et hårstrå fra ham.
Det er det eneste.
Så fortsetter vi på annet hold.
Så får du et gratis maleri også. Tenk litt på det.
Jeg har egne malerier.
Så dere hva han maler? Det er bare akt.
Jo, men du er jo så åpensinnet. Det går vel bra.
Jo, men skal jeg stå naken foran faren til en av dere?
-Samme for meg. -Meg også.
-Og meg. -Greit for meg.
Deg naken foran en som kan være min far ville ikke plaget meg det minste.
Det er ikke problemet.
Dette gir ingen mening. Dere har mistet vettet.
Gi deg, Sofía. Svaret er i DNA-et hans.
Tenk på å bli ferdig med dette.
Vær så snill.
Gjør det for oss.
Kom igjen, da.
Ikke alt måtte kastes, ser du?
Hva mener du, Claudia?
Mamma knullet ikke bare hippier og prester.
Håper jeg.
Denne fyren er elegant. Helt sikkert.
-Vi kjenner ham jo ikke. -Sånne ting lukter en.
-Hallo. -God ettermiddag.
Vi har en avtale med Mr. Víctor...
-Nozal. -Víctor Nozal.
-Jeg skal si fra. -Fint.
-Det er i 7. etasje.. -Mange takk.
Carrara-marmor. Storslagent.
Hallo. Er du Víctor?
-Det stemmer. -Hallo.
-Gledelig. -Samme.
-Hallo. -Stig på.
Vi kan gå til mitt kontor.
Bygningen er helt fantastisk.
Det var et av mine første prosjekter som arkitekt.
Jeg ville vise frem stilarten som festet seg hos meg som student.
Fantastisk.
Slå dere ned. Vil dere ha noe å drikke?
-Nei. -Ja.
Cabernet Sauvignon er det beste jeg vet om.
Gjerne det.
Deres mor...
Hun var noe for seg selv. Jeg fridde, mange ganger.
Hun sa hun aldri kunne gå fra Pedro.
Jeg forsto aldri at hun kunne være så lidenskapelig i senga,
og så dra hjem til en annen.
Spar oss for detaljene, er du snill.
Vel, ekteskapet er oppskrytt.
Det blir stadig færre ærlige folk her i verden.
Víctor, er alt i orden?
Dere kom for å vite sannheten.
Og her står jeg og lyver.
For helvete, da.
Kontoret. Denne dressen. Det er ikke mitt.
Selv ikke skoene jeg har på.
Men du er Víctor? Du var mors elsker.
Ja, men jeg tegnet ikke denne bygningen.
Jeg er bare...
...vaktmesteren.
Jeg vasker kontorene i helgene.
Tror du vi er i humør til slikt?
Jeg ville ikke at min datter
skulle se at jeg har feilet.
En mann som mistet alt til gambling og brennevin.
Forteller du oss at du er hjemløs?
Husker du dagene da du hadde samleie med vår mor?
Forholdet varte i flere år, men ikke sammenhengende.
Så hvem som helst av oss kan være din datter?
Ikke hvem som helst.
Bare hun...
som bærer min mors navn.
Hva heter moren din?
Claudia.
Det er meg.
Jeg heter Claudia.
Jenta mi.
Jeg elsker atelieret.
Det er flott.
Ja.
Og jeg elsker at jeg ikke er din far.
Du kan jo legge deg ned. Strekke deg godt ut.
Det er mer elegant.
Ja visst. Jeg er uvant med å være på denne siden.
Det er vanligvis jeg som maler.
Det er vanskelig å posere.
-Kan du ta av deg luen? -Ja visst.
Beklager.
Se.
Jøss.
Jeg vet ikke hvordan jeg skal gjøre dette. Kan du hjelpe meg?
Selvsagt.
Dette er ubekvemt, men det fungerer. Strekk hoftene fremover.
Så strekker du ut beinet mer.
Det spørs om dette hjelper.
-Putene er kanskje ikke til noe nytte. -Nei visst.
Føttene dine.
-Kanskje... -Sånn.
Vi lar dem være sånn.
Bedre?
Beklager, men å være her...
Jeg føler min mors nærvær, på en måte. Et minne om henne...
Tilgi meg.
Jeg er så dum.
Kan du ikke gi meg en klem?
Hvis det er greit.
Vil du ha en klem?
Nei, glem det. Tilgi meg.
Selvsagt. Jeg vil bare at du skal være bekvem.
Greit. Beklager.
Ok.
Ja.
Unnskyld! Hva skjedde?
-Vet ikke... -Å, ringen min!
-Beklager, altså. -Alt i orden.
Nå er det mye bedre. Jeg slapper av nå. Tusen takk.
Jeg forstår.
Jeg er også beveget.
Å male din mor bevegde meg. Jeg føler det samme nå.
Claudia.
Hei.
-Sover du over? -Jeg tror det.
Ikke noe å skamme deg over.
Tja.
Det skjer mye på kort tid nå.
-Jeg løy til faren min. -Formelt sett var det jeg som løy.
Jeg fikk meg bare ikke til...
Jeg vet ikke.
Du kommer til å bli klar.
Ikke sant?
-Få deg litt hvile. -Takk.
-God natt. -God natt.
Lykke til i morgen.
Kan du slappe av?
Jeg fatter ikke hvordan du kan være så rolig!
-Han er enten din eller min far. -Vel, det vil testen vise oss.
TENDHALSKLINIKKEN KLINISKE PRØVER
-Hallo. -Hallo.
Vi skal hente noen prøver.
Takk.
Hallo?
Dette er gøy.
-Du er gal. -Nei.
-Unnskyld? -Jeg vil male deg igjen.
Sofía?
Sara!
-Hva gjør du her? -Har du knullet faren min?
Min datter!
Sara, jeg...
Sara, vent!
-La meg være. -Hør, da. Det er i orden.
Det betydde ingenting.
Jeg blåser i hvem du puler, Sofía.
Vær så liberal du bare vil. Jeg gir blaffen.
Sara, hør på meg. Det var bare for opplevelsens skyld!
Jeg håper du nøt opplevelsen.
Dette betyr faktisk en del for meg.
Sara, ikke vær sint.
Du visste at han var far til en av oss, men du blåste i det.
Du kan ikke alltid gjøre som du vil.
De som elsker
Kjenner risikoen for smerte
MITT LIV UTEN HENNE
De som prøver
Å bli noe de ikke er
Vil miste seg selv
Uten
Å bli funnet igjen
SKILSMISSEBEGJÆRING
Vi er for stolte
Til å la
Livet gå sin gang
Så vi
Så vi gjemmer oss
Uten
Å bli funnet igjen
Men vi fortsetter
Vi fortsetter, vi fortsetter
Kan jeg sitte her?
Hva gjør du her, Alejandro?
Jeg kan lyve, si at jeg lufter hunden her.
Eller at jeg kjøper avisa i den kiosken.
Men dette minner meg om deg.
Sara, jeg vet at du har mye nå.
Det vet du ikke noe om.
Du aner ikke.
Du vet ikke.
Jeg ville si noe til deg.
Jeg drar i morgen.
Jeg må langt vekk. Begynne på nytt.
Ellers blir jeg ikke ferdig med deg.
Jeg dummet meg ut. Jeg burde tatt det flyet med deg.
Vi kan ikke ta det tilbake.
Sara...
Du vil alltid være mitt livs kjærlighet.
Beklager at jeg sviktet.
Hallo.
Jeg kom for å treffe Víctor.
Vaktmesteren?
-Vaktmesteren, ja. -Sjuende etasje.
Víctor. Víctor.
Hallo.
For en overraskelse.
Hva gjør du her? Hvor er dine søstre?
Det er bare meg.
Er alt i orden?
Kan jeg gjøre noe for deg?
Vel...
-I går... -Det var en stor dag i går.
En drøm gikk i oppfyllelse.
Jeg fikk møte min datter, Claudia.
Beklager.
Det var faktisk det jeg ville snakke med deg om.
Claudia som du møtte i går...
heter ikke Claudia.
Det var Sara, min søster.
Jeg er Claudia.
Hva? Jeg forstår ikke.
Jo, det... Vi kom til denne flotte bygningen,
med flotte kontorer...
Og så sa du som sant var.
Jeg er så dum noen ganger. Jeg ble sjokkert.
Jeg ville si unnskyld.
Så det er deg?
Claudia?
Min datter?
Det er ingenting å tilgi.
Jeg forstår deg.
-Jeg er ikke faren du håpet å finne. -Nei.
Kanskje...
Jeg trodde kanskje du ville være en annen.
Men jeg lover det dette: Du er faren jeg trenger akkurat nå.
Jenta mi.
Gi meg en klem.
Lucía.
Går det bra?
-Ja. -Du er jo iskald.
Gå inn, jeg skal lage kaffe.
Hvorfor er du her så tidlig?
-Klart hun var glad i deg. -Hun elsket meg ikke.
Aldri. Hun brydde seg ikke om meg.
Selv ikke når hun sa adjø. Aldri.
-Ikke snakk sånn. -Det er sant.
Søstrene mine vet hvem den ekte faren deres er nå.
Hva med meg?
Jeg skjønner det ikke.
Har jeg ingen far?
Er jeg adoptert? Hva er svaret?
Ikke fortvil. Du er så nær.
Livet er tøft noen ganger. Jeg har heller ikke hatt det lett.
Jeg har grått mye. Veldig mye.
En sjø av tårer!
Jeg har kjempet for livslykken min.
Du må gå tilbake til notaren.
Hva?
Ring søstrene dine.
Det er en ting moren din ikke har sagt.
Det viktigste, for din del.
Hva mener du?
La meg bli med deg.
Lucía...
Stol på meg.
-God morgen. -God morgen.
Sitt ned, takk.
Det er nok best. Med mamma vet en aldri.
Det er bra at alle fant de dere lette etter.
-Kom til poenget, kan du? -Alt gikk visst ikke like...
-Spill av den jævla videoen. -Ja.
-Et øyeblikk. Ta det med ro. -Takk.
Jeg er glad for at dere får se denne videoen.
Det betyr at dere nå vet hvem deres biologiske fedre er.
Eller, tre av dere.
Sara, kjære datter...
Du er sterk og selvstendig. Du minner mest om meg av dere.
Jeg håper dette har brakt dere søstrene nærmere enn noen gang.
Jeg håper du har forstått at det viktigste i livet,
ikke er å være nummer en.
Det er å være omgitt av alle de som trenger deg mest,
som elsker deg.
Min vakre Claudia...
Jeg vet at du har et hjerte av gull.
Slik var du alt som liten jente.
Etter det som nå har hendt, er jeg sikker på
at du finner det varme hjertet ditt igjen.
At du nå vil klare å akseptere søstrene dine slik de er.
Og at du aksepterer deg selv,
uten å måtte bry deg med hva alle andre mener,
eller vente på en ektemann
som ikke fortjener deg.
Min Sofía...
Du var en opprører. Alltid modig. En fri sjel.
Dette selv om du nok selv vet at verdenen du lever i,
ikke forstår frihet slik du gjør.
Det er på tide at du er ærlig med deg selv.
Hvis du virkelig er glad i noen,
må du bare kjøre på.
Mot handler ikke bare om å være alene.
Men også å klare å knytte seg til noen.
Til sist...
Min søte Lucía.
Kjære veslejenta mi.
Du forstår ikke hvor spesiell og unik du er for meg.
Du var aldri redd for å være deg selv.
Selv om jeg var fraværende.
Jeg vet at det såret deg. Jeg er lei for det.
Jeg er så lei meg.
Tilgi meg.
Du er datter av mitt livs store kjærlighet.
Min ene elskede.
Jeg elsker dere så mye, alle fire.
Jeg håper dere blir like lykkelige som jeg var.
Adjø, mine kjæreste.
Jeg vil alltid leve i hjertene deres.
Er dette en spøk?
Hvordan kan det være slutten?
Hva med faren min, hvem i helvete er det?
-Er det deg? -Jeg? Nei.
Det er meg.
Hva?
Jeg er faren din.
Din mor og jeg møttes for 25 år siden.
Vi ble vilt forelsket.
Vi elsket hverandre.
Så mye at vi ble værende sammen
selv etter operasjonen.
Operasjon?
Det var av kjærlighet.
Om jeg er mann eller kvinne...
Jeg stiller alltid opp for deg.
Pappa.
Mamma.
Hallo?
Alejandro kom for å si adjø.
-Hvis du ikke drar til moren hans nå... -Men...
...mister du ham for alltid. Få ham tilbake.
Han elsker deg, din tåpe.
Hva er i veien?
Sara.
-Sara. -Det går bra.
Sara!
Se, der kommer bilen.
-Husk å ringe når du har landet. -Ja da, mamma.
Gi meg en klem.
-Jeg ringer fra flyplassen, mamma. -Okay.
Alejandro!
Vent! Ikke dra.
Vent!
Du kan ikke dra.
Du kan ikke forlate meg.
Jeg ville at du skulle komme til meg, slik de gjør det på film.
Gi slipp på alt for kjærligheten.
Men livet er jo ikke sånn.
Livet er annerledes.
Tilgi meg.
Hva?
Jeg elsker deg.
Jeg vil prøve igjen. Ikke dra. Jeg elsker deg så høyt.
Jeg elsker deg.
Hei, Angelita. Så fint at du er her.
Du har gjort livet mitt bedre i mange år med puddingen din.
-Du aner ikke! -Nå vel, puddingen er vel...
ikke det jeg gjør best.
Gode gud!
Hei, Don Juan! Forsiktig med de blikkene dine!
Du er så vakker.
Jeg bør nok si unnskyld.
Takk for at du kom i bryllupet.
Jeg måtte jo være brudepiken din. Bare se på meg i disse klærne!
Kom du på grunn av det?
Jeg aner ikke hvorfor jeg ikke ble singel igjen mye tidligere.
Altså, det er to karer her...
Hvorfor akkurat nå, når jeg har hoppet av?
-Hva? -Svarte, for en stein!
Dæven!
-Jeg tror det ikke. -Fy faen!
Jeg har noe til deg.
-Kjærlighetsraketten! -Nå igjen?
-Den gjør deg glad. -Tenn på.
-Gjør det! -Ikke gjør det for synlig.
Tekst: Trygve Lie