Veliký sever
Mocná Kathleen KAPŘÍCI Z MADRIDU
PROFESIONÁLNÍ PŠOUKONAUT NOTÁŘ – HRA!
Cením si toho, žes mi udělal palačinku jako tvář,
ale s politováním ti oznamuju, že Gerarda prostě nesním.
Na Aljašce je to těžký,
když neumíš sníst kamaráda, panenko.
Co teda jeden můj cvičný koláč?
Většinu jich táta snědl včera, ale ještě něco zbylo.
To sedí. Muži už po staletí jedí víc koláčů, než jim přísluší.
Jak říkáš! Prasata.
Můj bratr se proslaví pečením koláčů
pro profesionální restauraci.
Musíš se teď cítit jako neslavný Hemsworth, co?
Jo. Neviditelný, ale pyšný.
V jakém menu bude tvůj koláč? Běžném, dětském, pro seniory?
- Ve všech třech, bébé. - Olala.
U všech hotdogů, Hame.
Kde je táta?
Normálně se sprchuje tři a půl minuty, teď je tam už čtrnáct.
Asi se plně zabral do procházení všech tatíkovských zákoutí.
Kolikrát tě musím žádat, abys neříkal „tatíkovská zákoutí“?
Asi ještě o moc víckrát.
To byl táta?
- V pohodě, tati? - Naprosté.
Jejda. Zavírám.
Ale zní to, jako bys měl bolesti.
Jsem v pohodě, synu.
Jen mě trochu bolí uprostřed
a hruď a záda.
- Hruď? - A záda.
Asi jsem si natáhl pár svalů.
Mám ti jít podat ručník?
Ne, děkuju, synu. Použiju přírodní. Budu tu stát.
Ahoj, tati. Není ti nic?
Neboj, Hame. Jen jsem si natáhl pár svalů ve sprše.
Přirozeně, ale nechceš taky navštívit doktora?
Nesmysl. Zajdu dnes k magické trubce v Útesu Smrti
a napiju se léčivé vody.
Matce Trubce? To je super pověst,
ale co místo kovové trubky navštívit doktora.
Děkuji, ne. A teď, když mě omluvíte, se jdu připravit na cestu.
Dobrota.
- Tátův zadek! - To snad ne!
Dobrý nápad, ručníku.
Jsem úplně suchý.
Takže křivý zadek je v rodině.
- No jo. - Jo.
Moje hovínka se kroutí jako točená zmrzlina.
Ráda jsem tě viděla, Veroniko. Nesmíme si nechat ujít další dva roky.
Ulevilo se mi, když ses ozvala.
Myslela jsem, že jsi mrtvá.
- Vážně? - Jo.
Všichni říkali, že jsi šla za chlapem do divočiny.
Znám Kriminální případy, Včelko.
Vím, jak tyhle věci končí.
Nešla jsem za chlapem. Zamilovala jsem se.
Nutí tě teď někdo to říkat? Jestli jo, třikrát mrkni.
Vdala jsem se a odstěhovala.
No dobře... Když už, má jít chlap za tebou.
Do prdele. Musím jít.
Sousedovic kluk mi zas čučí do okna.
Vypadni odsud, Hansi!
Pa, Včelko. Neztrať se tam.
To je fuk.
Za nikým nechodím. Sama jsem vůdce.
A teď zrovna jdu obejít pozemek. Protože se mi chce.
Ne proto, že se tu nic jiného dělat nedá.
Tak jo.
Tady je.
Matka Trubka, aljašská lékařka.
Sladký horský nektar.
Díky, drahá matko. Napil jsem se a jsem zase celý.
Asi bych se měl jít ještě napít, abych zahojil čerstvé rány.
Kdo si Veronica myslí, že je?
No a co, že jsem se sem přestěhovala?
Měla jsem snad ve Fresnu dál prodávat záclony?
Táta by celý den hrál Steely Dan... Co to...
Manželka? Víc tam té dámě nenapsali?
Žádné jméno? Třeba je něco vzadu.
Ne. Chudák holka. Muselas být víc než jen „manželka“.
Tomu musím přijít na kloub. Ty tu počkej, manželko.
Což musíš, protože jsi mrtvá.
Hned se vrátím.
Dík, žes mě vzala do potravin.
Pořád nemůžu uvěřit, že si každý den můžu koupit udělané kuře.
A nešetřili ani na kostech.
Ahoj, děti. Táta šel pít z té trubky nebo co to je,
tak pro vás poslal nás.
Viděli jste ten hrob v lese označený jen jako „manželka“?
Jo, mám ho označený na hřbitovní mapě Lone Moose,
až začne zombie apokalypsa.
Manželka mi mozek nesežere.
Mně už ho žere, nemůžu ji vyhnat z hlavy.
Chudák tam leží v díře označené jen jako „manželka“.
Ani jméno.
Viděla jsem ten hrob milionkrát a odbyla to jen jako dobový sexismus.
Ale jo, nikdo si nezaslouží ležet v díře
označené slovem na M.
Pokud to slovo není „Maucta“.
Dokážete si to na hrobu představit?
Asi trochu prozkoumám, kdo ta žena byla.
Třeba budu moct světu sdělit její úspěchy.
- Jsem pro. - Vydolujem její tajemství.
A třeba i šperky.
Vydáváš docela srandovní zvuky, tati.
Nemáš čirou náhodou ještě bolesti, otče?
Ne. Cucal jsem z trubky a její nektary mi právě
pokrývají vnitřnosti silnou vrstvou zdraví.
To je dobře, protože zítra k obědu podávám koláče a potřebuju tě v plné síle.
Hele, začínají Svižné skluzy.
V prvním kluzkém klipu „fleudovsky“ ujede pošťák jménem Floyd.
Tati.
Fakt tě odvedeme k doktorovi.
- Hned teď. - Blbost.
V příštím skluzu legračně spadne dítě do rokliny.
Kluci, mám o tátu vážně starost.
Googloval jsem příznaky a může to být cokoli od křečí
přes srdeční příhodu po zánět slinivky.
Taky mi dělá starosti. Ale k doktorovi ho nedostaneš.
Vzpomínáte, jak měl jednou skoro rok úplně obrácenou nohu?
Jasně. Každý ráno jsem mu zezadu zavazoval botu.
Tentokrát to tak nebude, protože mám plán.
Není to jen skládat mu poklony, že ne?
To trochu taky.
Ale uděláme to takhle. Necháme ho vyšetřit potají.
- Tady doma. - Dobrý.
Budu povzbudivě přikyvovat při naslouchání stetoskopem.
Tak jo. Spouštíme operaci VZP:
vrátit zdraví papínkovi.
Plán je dobrej, název hnusnej.
Tak jo, ruce nahoru. V-Z...
Jen já? Fajn.
...P!
Už je tu.
Čas vstoupit tátovi do těla.
Panebože. Jako bys nikdy neslyšel, co říkáš.
Ahoj, otče. Jak bylo v práci? Slušný lov?
Zabils hodně ryb?
Super.
Svižný mořský vítr? Potíže s dýcháním?
Dýchání šlo skvěle.
Tati. Jen pro zajímavost,
když jsi ty ryby vytahoval, cítil ses jako která z těchto tváří?
Žádná. Všechny jsou víc sexy než já.
No dobře.
Pánové, mám průšvih.
Máme v přírodopisu projekt na téma moč staršího muže.
To si pamatuju.
Ale já zapomněl nějakou nasbírat.
Zatraceně. Asi dostanu pětku.
To je na houby.
Jedině...
Mohl bys, tati, načůrat do pohárku, napsat na to jméno,
zavřít to, napsat na to datum a zase mi to vrátit?
To bych určitě dostal jedničku.
S tátovým čůráním v kapse se neztratíš.
Pánové, nejsem včerejší.
Vidím, že se mě vy tři snažíte podomácku vyšetřit.
Ježiš, tati.
Člověk si řekne o trochu moči, a hned ztratí veškerou důvěru?
Nech toho, synu.
Moje tělo je soukromé i pro mě samotného.
Proto je obestřené oponou zvanou kůže.
- Ale tati, fakt... - Strč si „ale“ do „zádele“, synu.
To se tu fakt nikdo neposlouchá?
Když mě teď omluvíte,
vrátím se k Matce Trubce pro další doušek.
Ale tati, podávám dnes poprvé v restauraci koláče.
Slíbils, že přijdeš.
Uvidíme se tam v poledne.
Neměli bychom to z něj vyrazit silou?
Kruci. Když nedostaneme tátu k doktorovi, dostaneme doktora k tátovi.
Tak či onak, nějak ty dva spojíme.
No a teď to dělám já.
KNIHOVNA
Tak dobře. Hrob je z roku 1888.
A tady stojí, že někdy v té době dorazili nepřipravení britští osadníci
a přidali se k dalším pitomým Evropanům.
Jo, pitomí běloši rozhodně tvořili atmosféru počátků Lone Moose.
Ale ona může být kdokoli z těch osmdesátkových koček.
Jak spáruju tvář s hrobem?
Tak co to nechat být a zajít na Hamovo koláčové menu?
Třeba jedna z těch holek nebyla tak pitomá jako ostatní.
Třeba to byla městská holka z Londýna
a jmenovala se nějak jako Persephogenia Lumpnobbleová.
A byla docentkou ze Studií špíny, která přijela dělat výzkum.
V tehdejší době...
DÍRA JE DÍRA
...žila většina pitomých Evropanů v dírách plných bahna a výkalů.
To je ale nádherné špíny.
Samá špína od dveří až do komína.
V Lone Moose nebyli na cizince zvyklí,
takže tato kráska trčela jako úchvatný palec.
A pak k ní svou špinavou ruku natáhl ušmudlaný, ale pohledný pán.
Promiňte, madam, podle malého množství špíny v zubech
soudím, že nejste zdejší.
Mohu vás provést naším hnusným okolím?
Tady je naše hromada zdechlin.
Tady je hromada mrtvol.
A tady máme hřiště.
Mám nápad, jak to tady změnit.
Je to převrácená díra nad zemí, říkáme jí dům.
A Persephogenia ty trouby naučila, co a jak s domem,
takže přestali žít v dírách.
Chtěla se vrátit do Londýna,
ale ten Měšťan udělal romantické gesto.
Slečno Čistá, vemte si ode mne toto.
Vyrobil jsem pro vás odpornou panenku z kukuřičných slupek.
Nemohli bychom se spojit ve svazku manželském
a dožít se spolu zralého věku 35 let?
A ona řekla ano.
A jednou spolu šli na bobří baseball a...
ona zemřela.
A protože ten špinavec ani neznal její jméno,
zaplatil místnímu děcku tabákem, aby na kámen vytesalo „manželka“.
Pak na ni a její přínos všichni zapomněli, včetně její kamarádky Veroniky.
Chudák Persephogenia Lumpnobbleová.
A chudáci my, protože pořád nic nevíme.
Mohly bychom zkontrolovat záznamy ze sčítání lidu
v historické společnosti.
Tak to se těším. Těšíte se?
Kecám. Jdeme.
Díky, že jste se převlékl, doktore.
Pomůže vám to dostat se tátovi blíž.
Jistě.
Většinou to dělám pro děti, které se bojí,
ale taky na pirátské srazy a jednou i soukromě.
- Rád pomůžu. - Bezva.
Vážně nechceme, aby táta umřel.
Nejsem připraven stát se patriarchou rodu.
Ani nevím, kdy jezdí popeláři.
Uděláme to takhle:
přistoupíte ke stolu jako námořní kapitán,
což táta miluje, po kapitánech fakt pase,
dlouze ho obejmete a poslechnete si srdce.
A táta má diagnózu ajncvaj.
Co to...
Nazdar, chlapci.
Hádejte, kdo se uzdravil? Tentokrát doopravdy, nelžu.
Pojďte, ať společně oslavíme bratrův koláč.
Táta si cucnul z trubky a byl uzdraven.
Aleluja.
Opravdu se cítíš líp?
Jo. Pardon, že jsem začal bez vás,
ale poslední dny jsem se moc nenajedl.
Mám nebezpečně nízkou hladinu fettuccinů Alfredo.
Takže už tě vůbec nic nebolí?
Ne.
Zdravím vás, přátelé.
Jsem kapitánem lodi, co pluje kolem s nákladem.
Mohu vás obejmout?
Zdravíčko, doktore Callahane. Budu hádat.
Moji kluci vás požádali, abyste mě přišel na tajňačku vyšetřit?
Dostal jste mě.
Bojí se o tebe.
On se teď cítí o moc líp.
Existují vážné stavy, které přicházejí a odcházejí.
Normálně žluč...
Tohle je restaurace a ne ordinace.
Slavím tu synův úspěch na lonemooské kulinářské scéně.
- Ale bolest v zádech a na hrudi... - Ne.
Život je záhada a žádné spoilery, prosím.
- Bejku, může to být... - Ne!
Když nenecháte na pokoji mě, nechám na pokoji já vás.
Jedu domů na sněžném skútru.
Pojď se mnou, bramboro. Sežeru tě cestou.
Ale tati, můj koláč, můj velký den!
Mám tě rád, synu, přines mi kus domů.
Blbej doktor neví, o čem mluví.
Nic mi není. Nikdy mi nebylo líp.
Ruská restaurace
Moje srdce!
Můj brambor!
Nemůžu se hýbat.
Omlouvám se, bramboro.
HISTORICKÁ SPOLEČNOST
Možná tady. V roce 1888 tu byla soutěž v koulení klád,
do které mohli vstoupit jen muži.
To já nikdy neřeknu.
Ale co když se jedna žena zúčastnit chtěla?
Třeba si vzala muže, který pracoval na pile
a třeba uměla zvlášť dobře koulet klády.
Narodila se totiž na kládě na Mississippi.
A dokázala se dřevem točit, jako by věšela závěs.
A byla tak nadaná, že se to rozhlásilo.
A všichni v Lone Moose to chtěli umět jako ona.
Stalo se to tak populární, že se rozhodli uspořádat soutěž.
Ale zavedli pravidlo, že ženy nemohou soutěžit,
i když to celé spustila ta manželka.
A tak všechno, co uměla, naučila svého muže a on vyhrál.
A začalo se říkat, že ji naučil točit kládou.
A on si zásluhy připsal, protože připsat si zásluhy je fajn.
Manželka se rozhodla, že se předvede na řece,
a byla naprosto neuvěřitelná.
Pak ji ale spláchla velká vlna na moře
a ona celé měsíce tančila na kládě a čekala na pomoc.
A pak ji bohužel přejel Titanic a ona zemřela.
Teda ten Titanic neuměl nic pořádně.
A její manžel se cítil tak špatně, že jí ukradl její umění
že nesnesl ani pohled na její krásné jméno.
Tak jí na hrob napsal „manželka“ a vybouchl žalem.
S ním zemřela i poslední vzpomínka na ni, přestože byla absolutní frajerka.
Tak to evidentně bylo. Jdeme jíst.
Prach jsi, v prach se obrátíš a koláč do mých úst.
Prach. Piliny. Stará lonemooská pila.
Zajdeme tam a projdeme staré záznamy.
Tak jo. Tehdy na pile pracovali skoro všichni i s dětmi.
Já ne. Já dělala celou střední předáka v lomu.
Deset centů za hodinu a štěrku, co kdo sní.
Kvůli umírání přicházím o vzácné chvíle.
Můj mobil.
Doplížím se k němu.
Ne, odmítám. Sakra.
- Ne. - Ahoj, to jsem já, Londra.
Tak hele, Bejku.
- Tomu neuvěříš. - Ne.
Byly jsme ráno s Dusty v Anchorage nakoupit na její narozeninovou večeři
a měli tam melouny.
O to ale nejde.
Rozkrojily jsme meloun a uvnitř? Svazek klíčů.
Londro.
Panebože, Bejku. A Dusty tam našla i panenku Bratz.
Povídala bych si, ale ještě musím obvolat moře lidí. Pa.
A jéje.
Haló. Je tu někdo?
To jsi ty. Ahoj, Dennisi.
Pamatuješ si moje jméno. Jsem to já, tvé srdce.
Jak je?
Těbůh. Když tu jsi ty, řekneš mi, že mám něco se srdcem, ne?
Proto mě bolí na hrudi?
Co? To mě uráží. Jsem ve formě.
Jsem srdce a i tak mám břišáky.
- Ty jo. - Jo.
Tvoje neustálá fyzická aktivita, těžká masa
a vytrvalý stres mě udržují při síle.
To je dobré vědět. Ale co teda se mnou je? Mám velké bolesti.
Já ti diagnózu neudělám. To musí doktor.
A proto jsem tady.
Zajímalo by mě, proč za ním sakra nezajdeš.
Bojím se.
Co když je to něco vážného a umřu a nechám tu děti?
Počkej, co? My umřeme?
Jo, jednou umřu a ty se mnou.
Co to jako je? Tohle skončí?
Mozek mi nic takového neřekl.
Promiň, myslel jsem, že to víš.
Ne. Nevěděl jsem. Jsem jen srdce. Nemůžu sám myslet.
Ještě jednou promiň.
Ale jo, toho se bojím.
Že půjdu k doktorovi a ten řekne, že umřu.
A budu muset ještě chvíli žít s vědomím, že tu nechám úžasné děti
a všechny ty divné věci, které dělají a které mám tak rád.
A taky stromy a skály a hory a Andie MacDowell.
Je tu tolik dobrých věcí. Nechci odejít.
No tak co děláš? Jdi hned k doktorovi.
- Máš pravdu. Musím nás zachránit. - Ano.
Když neudělám to, čeho se bojím, stane se to, čeho se opravdu bojím.
Ano. Pojď neumřít. Ještě se máme hodně na co těšit.
Mám ve čtvrtek rande s učitelkou z Ohia.
- Jak to? - Poznal jsem... Není čas.
Proboha, Bejku. Dělej něco.
Dobře. Udělám.
Kluci! Doktore!
Není to táta?
Potřebuju pomoc!
Odhrňte mou tělesnou oponu a nahlédněte.
Pila
Dobrý den. Máte záznamy o zaměstnancích z roku 1888?
Mrzí mě to, ale od té doby pila čtyřicet sedmkrát vyhořela.
Zatraceně.
Udělalas, cos mohla.
Možná je čas nechat spící mrtvou ležet.
Nesmíme to vzdát.
Proč tě to tak trápí?
Co když ta paní přijela až z Fresna?
Zamilovala se do chlapa,
kterého v 19. století potkala při chatu morseovkou,
a přišlo jí to jako dobrý nápad. Ale...
pak umřela a všichni zapomněli, kdo byla. Konec.
Počkej.
Nemyslíš, že jsi jako ta mrtvá paní, že ne?
Možná.
Moje blbá kamarádka Veronica řekla,
že jsem se vzdala života a šla za chlapem na Aljašku.
Jsem jen manželka?
Ale no tak. Ty už jsi legenda Lone Moose.
Byla jsi starostkou. Zaútočil na tebe orel.
Fackovala ses s tulákem.
Jestli se někdo má bát, tak Vlk, že skončí v hrobě jako „manžel“.
A měla bys to tak zařídit. Jako fór.
Chudák manželka. Aspoň jí můžeme dát na hrob kytky.
A paprikovou pizzu.
Určitě?
Mělas někdy paprikovou pizzu? Je báječná.
Je to krásné gesto.
Tak, manželko. Nech si chutnat.
Moment, co je tohle?
„Bartholomew Wife“?
Počkat! To je jako příjmení Wife?
„Manifred Wifeová, známá také jako Maniačka Manifred.
Manifred Wifeová byla pilná vražedkyně,
která zabila 17 lidí včetně svého muže Bartholomewa.“
Takže to nebyla jen manželka.
Tak to máš dobrý.
NEMOCNICE
Žlučník, co?
Máte tam slušný kamení.
To teda má.
Tátův žlučník dělá pořádný šutry.
Bolest může s jídlem přicházet a odcházet,
ale my ho odstraníme a budete volný jako pták.
Mám chirurgický odznak Mladého preppera. Můžu se připravit.
Tady to nebude třeba, Měsíčku.
Ale ve čtvrtek operuju páteř, o tom bych se potřeboval poradit.
Budu muset něco přesunout, ale jsem pro.
Jsme na tebe pyšní, tati, žes zašel k doktorovi,
co není trubka na kopci.
A možná bys to mohl zopakovat,
protože my tě chceme živého. Pardon, že jsem tak vlezlý.
Ne, Hame. Máš pravdu.
Slibuju, že budu odteď chodit na roční prohlídky
- tak každých pět nebo šest let. - Dobrý začátek.
Buď s pánem, žlučníku.
Budeš v pořádku.
Bejk Tobin
Co to je? Vy už máte náhrobky?
Ano. Před pár lety jsem dostal dobrou nabídku na žulu
a slovo dalo slovo.
Když jsme u toho. Včelko, jeden ptáček mi štěbetal,
žes měla starost, abys neskončila jako „manželka“,
což mě inspirovalo, abych ti pořídil kamenný skvost.
UMŘELA 2221
- Tys mi vybral rok smrti? - Bude ti 220. V poho.
A taky je tam o tobě spousta věcí.
Že jsi fanynka Shreka, podnikatelka.
A moře místa na věci, které přijdou.
Třeba kdyby se ti najednou zalíbili Dave Matthews Band.
To je hluboce znepokojivé, ale zřejmě taky docela dojemné.
Tak jo. Dost bylo hrobů. Jdeme na večeři.
Když je teď žlučník pryč, jsou mi tučná jídla zase přáteli.
Udělal jsem svůj slavný nákyp s pěti másly.
Zamlouvám si roh.
Haló, paní, co jen sedíte a špulíte.
Hej, ženská, co sedíte a nevíte.
Podle mě jste skrz na skrz skvělá,
tak naskočte na kládu, tak se to dělá!
Když točíme kládou, starosti nás nenajdou.
Ten kus dřeva pod nohama nechá minulost za sebou.
Vrtíme se dolů řekou, s láskou se nikdo nepárá.
Jsem já ta kláda, nebo ona já?
Javor nebo platan, jilm nebo bříza,
ráda si zatočím s holkou, dvěma nebo čtyřma.
Berem klády do Paříže, neptej se mě proč.
Hej! Na mou kládu skoč!
Překlad titulků: Jiří Zbořil