‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎UNGARIA 1897
‎Ți-e foame, domnule Harker?
‎Nu, nu îmi este.
‎- Mulțumesc. ‎- Atunci, poate putem discuta.
‎Sunt sora Agatha.
‎Am crezut că le-am întâlnit pe toate.
‎Eu am fost izolată.
‎- În rugăciune? ‎- În studiu, dle Harker.
‎Legat de dumneata.
‎Ți-am citit povestea ‎despre interesanta ședere în Transilvania.
‎E adevărul.
‎- Absolut totul. ‎- Mult adevăr, într-adevăr.
‎Sora Angela mi-a zis că ai scris ‎zi și noapte o săptămână întreagă.
‎Te rog, ia loc cu mine.
‎- Soarele e cumva puțin prea puternic? ‎- Nu?
‎Bun.
‎E bine, nu-i așa?
‎Draga mea, poftește!
‎Ne trebuie supraveghere.
‎Se pare ‎că nu pot fi lăsată singură cu un bărbat.
‎Consideră că ai o dădacă.
‎Dle Harker, nu vreau să fiu impertinentă, ‎dar cum de mai ești în viață?
‎Am fugit. Am fost captiv și am evadat.
‎- Ai evadat, da. ‎- Am fugit că mă temeam să-mi pierd viața.
‎E un monstru.
‎V-o jur.
‎- E Diavolul încarnat. ‎- Atunci, de ce te-ai oprit?
‎- Din ce? ‎- Din fugă.
‎Ești aici de aproape o lună.
‎- Sunt în siguranță cu voi. ‎- De ce?
‎- E casa lui Dumnezeu. ‎- Casa lui Dumnezeu, crezi?
‎Aia e bine. ‎Nu ne-ar strica un bărbat aici, nu, soră?
‎Acum doi ani, ‎s-a prăbușit o biserică din oraș.
‎S-a prăbușit acoperișul peste enoriași ‎și i-a ucis pe toți, inclusiv copiii.
‎Preotul a fost singurul supraviețuitor. ‎Așa sunt preoții.
‎Mi-a zis ulterior ‎că și în momente ca acelea,
‎reușise să-și păstreze credința.
‎I-am zis ‎c-ar fi trebuit să repare acoperișul.
‎Trebuie să te aperi singur, dle Harker.
‎Lui Dumnezeu nu-i pasă.
‎Modul în care vorbești e neobișnuit ‎pentru cineva cu chemarea ta.
‎Chemarea a fost demult.
‎Ce e?
‎Ai ceva în ochi.
‎A plecat?
‎Da.
‎Ai pomenit-o mult
‎pe logodnica ta când ai venit. ‎Pe Mina Murray.
‎Da.
‎- Trebuie să iau legătura cu ea. ‎- O iubești mult.
‎Firește.
‎Poate, cândva, ‎îi vei da să citească povestea asta.
‎- Dacă vrea, da. ‎- Deci, din bunătate,
‎ai omis să menționezi ‎orice ar speria-o sau tulbura-o?
‎Păi, n-am vrut...
‎Acum, îmi vei spune tot ce s-a întâmplat ‎în timpul petrecut la castel cu contele.
‎Despre mesele, conversațiile ‎și momentele voastre intime.
‎Viața ți-ar putea depinde ‎de sinceritatea ta absolută.
‎Înțelegi ce-ți cer?
‎Cred că da.
‎Dle Harker, te întreb dacă ai avut ‎relații sexuale cu Contele Dracula.
‎REGULILE BESTIEI
‎TRANSILVANIA
‎Dle Harker!
‎Vă rog, dle Harker.
‎Trebuie să luați asta!
‎- Ești foarte amabilă. Mulțumesc. Nu pot. ‎- Trebuie!
‎- Mulțumesc. ‎- Vă va trebui!
‎Birjar,
‎scuze, dar se pare că suntem ‎la distanță bună de castel!
‎Nu ne apropiem mai mult.
‎- Contele te va găsi aici. ‎- Cum?
‎Găsește el oamenii.
‎Își va trimite vizitiul.
‎„Dragul meu Johnny,
‎Vei călători într-un ținut îndepărtat,
‎și-mi va fi foarte dor de tine ‎în fiecare zi.
‎Cred că vei întâlni ‎niște femei foarte interesante
‎călătorind prin Europa, ‎în drum spre Transilvania.
‎Și vreau să te asigur ‎că dacă vei cădea pradă tentației,
‎eu, în calitate de credincioasă logodnică, ‎voi înțelege asta.
‎O tânără n-are nevoie de altă consolare ‎decât siguranța nunții care va urma.
‎Cu excepția foarte chipeșului ‎doctor Holmwood,
‎a prietenilor tăi Reggie și Barnaby ‎care sunt mereu încântați să mă vadă,
‎a lui Edwin de la biroul tău, ‎fiul măcelarului care s-a rotunjit frumos,
‎în ultimele luni,
‎și, dacă chiar vreau varietate,
‎a chelneriței de la Rose and Crown, ‎pe care știu că și tu ai admirat-o.
‎Sunt sigură că ne vom gândi mereu ‎unul la altul cât vom fi despărțiți.
‎Cu toată dragostea, și sperând la a ta, ‎Mina ta care te adoră.
‎Birjar, mă poți ajuta cu bagajele?
‎Încântător.
‎E cineva?
‎E cineva acasă?
‎E cineva?
‎Îmi cer scuze. Eu...
‎Vinul era deschis. Am presupus...
‎Să vă torn un pahar, Conte?
‎Eu nu beau...
‎vin.
‎Îți urez bun venit, domnule Harker.
‎Eu sunt...
‎Dracula.
‎Angajatorul tău are doar cuvinte de laudă ‎la adresa ta, dle Harker.
‎Da. Proprietatea a fost cumpărată ‎în numele dvs.
‎Totul e rezolvat.
‎Am nevoie doar de câteva semnături,
‎și Carfax Abbey va fi a dvs.
‎De-abia aștept să văd Anglia, dle Harker.
‎Oamenii de aici sunt așa de limitați.
‎Simt că mă ofilesc printre ei.
‎Sunt lipsiți...
‎Sunt lipsiți de aromă.
‎Poate vreți să spuneți „caracter”.
‎Poate.
‎E bine, dle Harker.
‎Să ai grijă ‎să-mi corectezi mereu engleza!
‎Mă vei învăța să ajung să fiu văzut ‎de conaționalii tăi ca unul de-al lor.
‎Engleza dvs. e deja foarte bună, Conte.
‎Mă flatezi.
‎Ba nu.
‎Dar, din păcate, voi pleca mâine.
‎Trebuie să mă întorc imediat în Anglia.
‎Ba nu.
‎Pardon?
‎Nu e nevoie să-ți ceri scuze.
‎Vei rămâne.
‎- Treaba e deja stabilită. ‎- De către cine?
‎De șefii tăi.
‎Vei rămâne cu mine timp de o lună,
‎și mă vei ajuta cu învățatul englezei ‎și cu înțelegerea culturii voastre.
‎- Dar, Conte, eu... ‎- Nu... Te rog, nu.
‎Nu adopta mina asta așa de îngrijorată, ‎dle Harker.
‎Ești foarte binevenit.
‎Conte Dracula, eu sunt avocat,
‎nu profesor.
‎Nu va fi nevoie să predai.
‎Trebuie doar să-mi rămâi alături, ‎iar eu...
‎am să te absorb.
‎Cuvântul acela...
‎„absorb”. L-a folosit el?
‎Da.
‎„Absorb.”
‎Te rog să fii foarte atent.
‎Nu-ți va fi ușor să-ți găsești drumul ‎prin casa mea.
‎E un labirint ascendent ‎de scări, uși și umbre.
‎Da, e remarcabil.
‎- Aproape ai avea nevoie de hartă. ‎- Nu există hartă a castelului.
‎Planul complet al castelului ‎nu a fost niciodată așternut pe hârtie.
‎Se spune că sunt multe suflete rătăcite ‎pe coridoarele întortocheate.
‎Închisoarea fără încuietori.
‎Poate ai auzit de arhitect, ‎văduvul Petruvio?
‎- Nu. ‎- Castelul ăsta e ultima lui creație.
‎Un monument închinat ‎iubirii sale pierdute și luminii soarelui
‎la care nu s-a mai putut întoarce.
‎Conform legendei,
‎a murit aici,
‎în brațele soției sale.
‎Dacă era văduv, ‎ea trebuie să fi murit înaintea lui.
‎Trebuie să fi fost o îmbrățișare rece.
‎Nu-ți pierde răbdarea ‎cu acele dulci ființe mărunte.
‎Ele îl însoțesc pe om la sfârșitul vieții ‎și în cea de după.
‎Oriunde este carne,
‎sunt muște.
‎Dimineața, ‎vei vedea lumina soarelui răzbătând
‎prin acest geam.
‎Din fericire, ‎draperiile sunt foarte groase.
‎Te rog să scuzi lipsa personalului.
‎Aceștia nu petrec noaptea aici.
‎Îmi cer scuze. Sunt neîndemânatic.
‎Nicio problemă, Conte. ‎Dar, poate îmi puteți împrumuta alta.
‎Mă tem că nu am așa ceva.
‎Nu aveți oglinzi?
‎Sunt fleacuri pentru vanitate. ‎Care e scopul unei oglinzi?
‎Nu poți găsi niciun fel de cunoaștere ‎în propria reflexie.
‎Ești bine, dle Harker?
‎Sunt bine. E doar o zgârietură.
‎Te rog... fii atent.
‎Nu te putem înapoia vătămat în vreun fel
‎frumoasei tale Mina.
‎Nu-i nimic, e doar...
‎Am pomenit-o pe Mina?
‎Cred că i-ai menționat frumusețea ‎cât luam cina.
‎Nu-mi amintesc.
‎Probabil e din cauza vinului.
‎Abia m-am atins de băutură.
‎Îmi pare rău pentru asta.
‎Te rog. Oblojește-ți rana!
‎Chiar e bine. Nu e nimic.
‎Sângele nu e un fleac.
‎- Sângele înseamnă vieți. ‎- „Vieți”?
‎Ești sigur că n-a zis: ‎„Sângele înseamnă viață?”
‎- A zis: „Sângele înseamnă vieți”? ‎- Așa a zis.
‎Da.
‎Mi s-a părut ciudat.
‎Dar erai preocupat mai mult ‎de alte ciudățenii?
‎Cum de-mi știa gândurile?
‎N-o pomenisem pe Mina la cină.
‎Sunt sigur de asta.
‎Un câine poate mirosi o poveste
‎adusă de o adiere. ‎Nouă, vântul nu ne zice nimic.
‎- Îmi putea mirosi gândurile? ‎- Nu, dle Harker, asta ar fi ridicol.
‎Probabil, le-a simțit în sângele tău.
‎Poate poveștile ne curg prin vene, ‎pentru cei ce le pot citi.
‎Sângele înseamnă vieți.
‎Nu mă vei vedea până mâine seară. ‎Am mai multe întrevederi.
‎Până atunci, te rog să te simți ca acasă.
‎Îți doresc noapte bună.
‎Noapte bună...
‎E cineva...
‎Mă auzi?
‎Deci, mai era un oaspete în castel.
‎Poate un alt prizonier.
‎La momentul respectiv, ‎nu știam că sunt prizonier.
‎Cum a fost noaptea?
‎- Am dormit. ‎- Ai visat?
‎M-am trezit devreme.
‎Nu, așteaptă! Ai visat.
‎Cum să nu visezi ‎după o zi de o așa natură?
‎Ai visat-o pe Mina?
‎Ți-era dor de ea.
‎Oricui îi e dor de confortul casei.
‎Într-adevăr.
‎- Povestește-mi despre visul tău! ‎- E ceva personal.
‎Suferi de dorul ei.
‎- Ați fost împreună în vis. ‎- Nu văd ce... Asta n-are...
‎Nu e nicio rușine în asta.
‎La adăpostul viselor, ‎putem păcătui fără consecințe.
‎Crede-mă, știu asta.
‎În unele dimineți, nu îndrăznesc ‎să o privesc în ochi pe sora Rosa.
‎Întrebarea pe care mi-ai pus-o adineauri, ‎anume, dacă am...
‎Dacă ai avut relații sexuale ‎cu Contele Dracula.
‎De ce mi-ai pus-o?
‎E evident că ai fost contaminat cu ceva.
‎De aceea, orice formă de contact ‎avută cu Contele Dracula, sexuală sau nu,
‎contează.
‎Continuă!
‎„Ajută-ne.”
‎AJUTĂ-NE
‎Ți s-a părut ciudat, firește.
‎Era clar că cineva era prizonier ‎în castel.
‎Nu. Mă refer la mesaj... „Ajută-ne.”
‎Era cu susul în jos.
‎Pentru că cine l-a scris ‎a fost obligat să atârne cu capul în jos.
‎Dar nu acea demonstrație ‎de abilități fizice e ceea ce interesează.
‎Atunci, ce anume?
‎Lucrul remarcabil, dle Harker...
‎Ceea ce e foarte convenabil, ‎e faptul că era scris în engleză.
‎- Nu m-am gândit la asta. ‎- Firește că nu.
‎Ești englez,
‎deci ești de o aroganță crasă.
‎Continuă!
‎Știam că voi fi singur toată ziua.
‎Am hotărât să găsesc camera de deasupra
‎și să văd dacă era cineva ‎care avea nevoie de ajutor.
‎Spune-mi!
‎Cum te simțeai?
‎Diferit. Îmbătrânit.
‎Dar foarte curios. ‎Cel puțin, știam că nu eram singur.
‎Contele nu exagerase ‎cu privire la castelul său.
‎E cineva?
‎Indiferent în ce direcție o luam, ‎nu ajungeam unde m-aș fi așteptat.
‎Fiecare ușă pe care o deschideam ‎ducea la alte două, apoi la trei.
‎La fiecare pas,
‎o luam pe calea greșită.
‎Mă rătăcisem în labirintul arhitectului.
‎Am irosit majoritatea zilei,
‎până am devenit ‎prea obosit ca să continui.
‎Îmi pare rău. N-am vrut să te sperii.
‎Cred că ai muncit prea mult.
‎- Conte. ‎- Te rog, relaxează-te!
‎Bea un pahar cu vin.
‎Vocea ta...
‎Sună diferit.
‎Mi-am exersat engleza.
‎Îți place?
‎E aproape perfectă.
‎Meritul e în întregime al tău.
‎Prezența ta m-a învigorat.
‎Sângele proaspăt.
‎„Ajută-ne.”
‎E cineva?
‎Scuză-mă!
‎Mă auzi? Scuză-mă!
‎Te rog, nu vreau să-ți fac rău!
‎Deși am văzut-o doar o clipă,
‎asta era dovada clară ‎că nu-mi pierdeam mințile.
‎Conte Dracula?
‎Suntem singuri... în acest castel?
‎Da.
‎Cu excepția servitorilor, desigur.
‎- Niciodată nu-i văd. ‎- Nu rămân aici peste noapte.
‎Nu-i văd nici în timpul zilei.
‎De fapt,
‎cu excepția vizitiului,
‎n-am mai văzut pe nimeni să lucreze aici.
‎Da. Vizitiul.
‎Ceea ce vă întreb e
‎dacă în afară de dvs.
‎mai trăiește cineva în acest castel?
‎Nu, Jonathan,
‎nu e nimeni care trăiește aici.
‎Deci, după apusul fiecărei zile,
‎Dracula părea mai puternic și mai tânăr,
‎în timp ce la tine era fix opusul.
‎Înțeleseseși ce se petrecea cu tine?
‎Nu la momentul respectiv. ‎Credeam că sunt bolnav, doar...
‎bolnav.
‎Întoarce-ți capul în profil.
‎De ce?
‎Arată-mi!
‎Ai fost foarte curajos, dle Harker.
‎De eram în situația ta, ‎n-aș fi fost așa de curajoasă.
‎N-am fost curajos. ‎Cum anume am fost curajos?
‎Erai prizonier acolo. Ți-era frică, ‎și totuși, petreceai zilele căutând
‎că credeai că cineva trebuie ajutat.
‎Ajutorul îmi fusese cerut...
‎Mi-ar fi fost dificil să refuz.
‎Dificil?
‎Inadmisibil.
‎Deci ți-ai continuat căutarea.
‎Povestește-ne!
‎Cu fiecare călătorie, pătrundeam ‎tot mai adânc în inima labirintului.
‎În cele din urmă, ‎am făcut o descoperire remarcabilă.
‎Ce pățiseră acești oameni?
‎Erau predecesorii mei?
‎Te rog!
‎E tot ce-mi amintesc.
‎Mă tem că am leșinat.
‎E de înțeles.
‎„Omoară-mă.”
‎Știi ce înseamă asta?
‎Sună a blestem.
‎E în română.
‎Înseamnă „omoară-mă.”
‎Arătau deja morți.
‎Erau morți și umblau.
‎Morți vii.
‎Spune-mi.
‎Există o boală,
‎o contagiune în lumea asta ‎ce se transmite de la un bolnav la altul.
‎Pentru nefericiții care-i cad victimă,
‎viața devine incurabilă.
‎Își pierd sfânta abilitate de a muri.
‎Deși trupurile le putrezesc, ‎conștiința le rămâne vie.
‎Ei suferă și după ce devin țărână.
‎E un secret păstrat de toți groparii.
‎Sunt printre noi unii destinați ‎să zgârie capacul sicriului la nesfârșit.
‎Când lucrezi cu morții, ‎nu te temi de moarte,
‎ci tocmai de opusul acesteia.
‎Există mântuire pentru aceste ființe?
‎- Nu știu! ‎- Păstrează-ți credința!
‎Credința îi ajută pe copii și pe proști ‎să doarmă.
‎Ceea ce ne trebuie...
‎e un plan.
‎Dracula e unul dintre ei, nu-i așa?
‎Un mort viu?
‎Mort viu, clar, dar din ce-mi spui, ‎pare ceva mai complex de-atât.
‎Ți-ai revenit, Jonny!
‎Am crezut că te-am pierdut.
‎Ce caut aici?
‎Te-am găsit jos, dormind pe podea.
‎S-ar putea să greșesc, ‎dar cred că aveai un coșmar.
‎Arăți cam palid.
‎Ai zis că nu bei.
‎Vin. Ascultă,
‎am nevoie să faci ceva.
‎Ia loc. Așa!
‎Așa. Acum, ia asta.
‎Vreau să scrii trei scrisori.
‎Ce-a fost asta?
‎- Nimic. ‎- Parcă e un bebeluș.
‎Nu. Nu e niciun bebeluș. ‎Johnny, concentrează-te! Trei scrisori.
‎Nimeni nu-mi spune Johnny.
‎- Nimeni? ‎- Nimeni.
‎Să ai companie cât lucrezi.
‎Ea cine e?
‎- N-o recunoști? ‎- De ce aș recunoaște-o?
‎Am luat-o din camera ta. ‎E Mina, logodnica ta.
‎- Mina Murray. ‎- Nu...
‎Cum...
‎Cum de nu-i recunosc chipul?
‎Păi, pari puțin cam...
‎secat.
‎Tu arăți tânăr.
‎Și-ți datorez asta în întregime ție.
‎Mersi.
‎Aproape a venit timpul să pleci, ‎așa că, trei scrisori,
‎toate către Mina.
‎Una în care spui ‎că aproape ți-ai terminat treaba
‎și că vei pleca într-o săptămână.
‎A doua în care spui ‎că ți-ai terminat treaba
‎și că vei pleca mâine.
‎Iar a treia în care spui ‎că ai părăsit castelul
‎și că ai ajuns teafăr în...
‎Unde să zicem?
‎În Bistrița, ce zici?
‎Voi trimite scrisorile când va trebui.
‎O trimit pe ultima în Bistrița
‎- ...ca să fie trimisă de acolo. ‎- Dar, de ce aș face asta?
‎Ca Mina să știe că vii acasă.
‎Dar de ce să scriu scrisorile dinainte?
‎Pentru că nu te poți baza ‎pe sistemul poștal de aici. Din precauție.
‎Pentru cine? Dacă...
‎Dacă pățesc ceva ‎și scrisorile sunt deja trimise...
‎Atunci, Mina nu se va gândi ‎să vină să te caute aici.
‎Vrei să vină aici?
‎Ăla e un bebeluș.
‎- Îl aud plângând. ‎- Nu e niciun bebeluș.
‎Scrie scrisorile sau nu le scrie.
‎E treaba ta. Eu doar mă gândesc la Mina. ‎Dacă nu te deranjează, am treburi.
‎Ne vedem mâine seară. ‎Lasă scrisorile pe masă!
‎Ce date?
‎Ce date să pun la scrisori?
‎Cum să pun datele?
‎Păi, să vedem.
‎Prima să fie în 12. A doua, în 19.
‎Iar a treia...
‎În cât să zicem? În 29?
‎În 29?
‎E o zi la fel de bună ca oricare.
‎Noapte bună!
‎Dacă plec? Dacă plec de aici chiar acum?
‎Nimeni nu te oprește.
‎Nu am puterea să plec.
‎Nu. Știu.
‎Nu e vina ta, Johnny. ‎Să nu te învinovățești!
‎Te rog!
‎Te rog... Te rog!
‎- Bebelușul! ‎- Johnny,
‎nu există niciun bebeluș.
‎În clipa aceea, am știut că am de ales.
‎Mi se spusese cât mai am de trăit, ‎limita existenței mele: data de 29.
‎Aveam de ales să rămân să mor încet
‎până mă regăseam închis ‎într-una dintre acele cutii...
‎Sau?
‎Sau să-l ucid pe Contele Dracula.
‎N-ar fi fost o sarcină ușoară ‎în situația aceea.
‎Nu, dar aveam unele avantaje.
‎Chiar aș vrea să știu care anume.
‎Eram slăbit și captiv.
‎- Într-adevăr. ‎- Dracula nu mă considera o amenințare.
‎E adevărat. Da. Dar partea negativă ‎e că erai slăbit și captiv.
‎Aveam un potențial aliat,
‎unul care putea urca zidurile castelului.
‎Unul pe care nu-l găseai.
‎Deoarece căutam ce nu trebuia.
‎Ar fi trebuit să caut o hartă.
‎A castelului? Dar nu exista niciuna!
‎Aia credea Dracula.
‎Spunându-mi asta, ‎mi-a zis și unde o găsesc.
‎- Ce a spus? ‎- Ți-am spus deja.
‎Mi-a scăpat.
‎Într-adevăr.
‎Ești mai isteț decât mine.
‎Nu sunt isteț.
‎Mereu am fost mai încet.
‎Când ești încet, ‎știi că trebuie să fii atent.
‎Cei isteți nu ascultă niciodată.
‎Ai citit deja asta în povestea mea.
‎E vagă în anumite aspecte ‎extrem de importante.
‎Te rog, continuă!
‎În seara aia, m-am gândit ‎că Dracula a zis mai mult decât a vrut.
‎Și mai mult decât și-a dat seama.
‎Dat fiind că era o creatură a nopții, ‎a trebuit să aștept dimineața
‎să-mi testez teoria.
‎Contele zisese că nu exista o hartă. ‎Dar Petruvio era un artist,
‎iar artiștii vor să fie înțeleși.
‎Castelul era un monument ‎adus iubirii pierdute a arhitectului
‎și luminii soarelui ‎la care nu se mai putea întoarce.
‎Ce altceva e lumina soarelui,
‎dacă nu chipul persoanei iubite?
‎Calea către lumina soarelui.
‎Din hărțile castelului, ‎era clar că Petruvio crease în planul său
‎un sistem de scurtături prin labirint.
‎Pasaje secrete, rămase necunoscute ‎poate chiar și lui Dracula.
‎De câte ori privisem tabloul ăla ‎fără să realizez?
‎Soția lui Petruvio era lumina soarelui,
‎iar el era paznicul porții.
‎Nu știe că pot să ies din cutie.
‎Nu-i spune!
‎Nu-i voi spune.
‎Acum ești prietenul lui?
‎Nu. Lucrez pentru el.
‎Sunt un avocat din Anglia.
‎Cred că te-a făcut prietenul lui.
‎De ce?
‎Ce e Anglia?
‎E locul din care sunt.
‎Știi ce e. Doar vorbești limba engleză.
‎Am învățat-o!
‎- Cum? ‎- A avut un gust ciudat.
‎„Un gust”?
‎Odată ce ești prietenul contelui, ‎e la fel cu toate limbile.
‎Mi-e foame.
‎Tu ai fost la geam?
‎Tu ai lăsat mesajul?
‎Te-am mirosit.
‎Ești prizonieră aici.
‎Și tu ești prizonier.
‎Vreau să te ajut.
‎Spune-i că mi-e foame.
‎Nu-mi dă decât resturi.
‎Ființe mărunte.
‎Spune-i c-am terminat-o pe ultima.
‎Am terminat-o foarte repede.
‎Mi-e foame!
‎Uită-te la ea!
‎E semnul crucii.
‎Simbolul lui Dumnezeu!
‎Știu.
‎E frumos.
‎Presupun că ai crezut
‎că crucea va alunga răul.
‎De ce zâmbești?
‎Credința ta mi se pare înduioșătoare.
‎Ce s-a întâmplat cu a ta?
‎L-am căutat pe Dumnezeu pretutindeni ‎în lumea asta și nu L-am găsit.
‎Atunci, de ce ești aici?
‎Ca multe femei de vârsta mea, ‎sunt într-un mariaj fără iubire
‎și păstrez aparențele ca să am un adăpost.
‎Acum,
‎să discutăm despre miraculoasa ta evadare ‎din Castelul lui Dracula,
‎despre care ai vorbit așa de vag.
‎Mă aude cineva?
‎Vă rog, ajutor!
‎Ce interesant, Johnny!
‎N-am mai văzut să funcționeze ‎la un bebeluș! Niciodată!
‎Mă gândesc să-l păstrez o vreme.
‎Sper că nu înseamnă că devin sentimental.
‎- De ce ai ucis-o? ‎- Pe cine?
‎Ei bine, pentru că voiam să văd ‎dacă va muri.
‎Nu te uita așa la mine!
‎Și tu ai fost copil. Cunoști sentimentul.
‎Nu ți-ai stricat jucăriile ‎să vezi cum merg?
‎- Ești un monstru! ‎- Iar tu, un avocat.
‎Nimeni nu e perfect.
‎Un țăruș în inimă.
‎Vezi tu, câteodată, legendele au dreptate.
‎Asta nu e ceva ce poți testa prea des.
‎Nu am decât câte trei mirese odată.
‎Mirese?
‎Mirese, da. Ăsta ar fi cuvântul potrivit.
‎Vezi tu, încerc să mă înmulțesc.
‎Ceea ce e o provocare,
‎când ești unul singur.
‎Ești aproape terminat, nu-i așa, Johnny? ‎A fost tare însetată, micuța.
‎Când te gândești că voia să te țină ‎în cutia aia,
‎numai pentru ea!
‎O să mă omori?
‎Firește c-am să te omor.
‎De ce muritorii sunt mereu ‎așa de șocați de moarte?
‎Mi-ai luat totul.
‎Firește.
‎Prin intermediul tău, ‎pot ajunge cel mai ușor în Anglia.
‎De ce în Anglia?
‎Pentru oameni.
‎Pentru toți oamenii aceia ‎sofisticați și inteligenți.
‎Încerc de secole să explic asta lumii: ‎ești ceea ce mănânci.
‎Acum...
‎dacă nu te superi, ‎vreau să faci un ultim lucru pentru mine.
‎Nu l-am văzut de sute de ani.
‎Descrie-mi-l!
‎Pe cine?
‎Am cerut pictorilor să-l picteze ‎și poeților să-l descrie,
‎iar Mozart a scris ‎o melodie tare frumoasă despre el...
‎Ar fi trebuit să-l cruț, dar...
‎Ce vede avocatul?
‎În amintirea mea, Johnny,
‎acum e în spatele celui de-al doilea ‎cel mai înalt pisc și e roșu.
‎E roșu, Johnny?
‎Uită-te tu însuți!
‎Asta m-ar transforma în scrum.
‎Bine.
‎Mi se pare corect.
‎Mi se pare chiar foarte corect.
‎Mă vei pune într-o cutie?
‎Uită-te la soare, Johnny!
‎E ultima oară când îl vei vedea.
‎Da, în caz că te ridici, ‎te așteaptă o cutie.
‎Dar majoritatea celor din care mă hrănesc ‎mor, deci vei fi bine.
‎Nu vezi? Sfârșitul e o binecuvântare.
‎Moartea te arată pe cât ești.
‎E piscul
‎de pe care îți poți vedea întreaga viață,
‎de la început, la sfârșit.
‎Moartea te face complet.
‎Cruță-mă!
‎Cum?
‎Răspunde-mi! Cum, Johnny?
‎Cum pot să te cruț?
‎Într-adevăr, cum, dle Harker?
‎Dle Harker?
‎Dle Harker,
‎urma să ne spui cum ai evadat din castel.
‎Da.
‎- Mi-ai citit povestea. ‎- Da.
‎Poate-ți va împrospăta memoria.
‎„Dracula va fi servit.”
‎Ce e asta?
‎„Dracula mi-e stăpân. ‎Dracula va fi ascultat...
‎Dracula e începutul, sfârșitul și totul.
‎Dracula e Dumnezeu.” Ce?
‎N-am scris asta.
‎Când te-au adus aici, ‎ai cerut un stilou și hârtie.
‎Ai scris zi și noapte. Asta ai scris.
‎Nu. Am crezut că am...
‎Ai crezut că ai descris șederea ta ‎în Castelul lui Dracula.
‎Asta e prima dată când ne-ai descris ‎ce s-a întâmplat.
‎E momentul să termini povestea.
‎Cum, Johnny?
‎Cum să te cruț?
‎Cum?
‎Dă-mi drumul!
‎Știi de ce merg în Anglia. ‎Știi că voi ucide oameni...
‎Mulți. Câți am nevoie. ‎Poate chiar mai mulți.
‎Eu...
‎- Eu nu voi... ‎- Tu nu vei ce?
‎N-o să le spui despre mine ‎și nu mă vei opri?
‎Mă vei lăsa să măcelăresc oameni inocenți ‎fără probleme?
‎Ce mai avocat te-ai dovedit a fi, Johnny!
‎Promit.
‎Jur!
‎Bine atunci.
‎Fă-o!
‎Jură!
‎Merg în Anglia să distrug totul ‎și pe toți cei la care ții.
‎Dar dacă îmi juri ‎că nu vei încerca să mă oprești...
‎te voi cruța.
‎- Mă înșeli. ‎- Jură-mi!
‎Nu, mă vei ucide oricum.
‎Uită-te în ochii mei
‎și jură-mi!
‎Conte Dracula,
‎îți jur:
‎Dacă îmi dai voie să plec de aici...
‎de-mi lași viața...
‎atunci...
‎voi face tot posibilul să te opresc.
‎Cum mă așteptam.
‎Ăsta e Johnny pe care-l știu.
‎Bun venit pe vârful muntelui!
‎Nu respir.
‎O faci uneori, dar cred că e din obicei.
‎Nici inima nu-ți bate.
‎Sunt mort.
‎Un mort viu.
‎Dar se pare că încă n-ai devenit vampir.
‎Trebuie să te bucuri de orice vești bune.
‎Nu-l servesc pe Dracula.
‎Nu, dar e în mintea ta.
‎Întrebarea e: De ce nu ești într-o cutie?
‎Nu știu.
‎Nu e o întrebare ‎pe care te aștepți să o pui,
‎dar ce s-a întâmplat după ce ai fost ucis?
‎Vai de mine! Ce rapid a fost!
‎Johnny! De obicei, ‎oamenii par morți o vreme.
‎Văd că vei fi vioi!
‎E impresionant cât de repede te-ai întors!
‎Ai până și o rudimentară voință proprie.
‎Restul erau capabili să simtă doar foame, ‎dar, uită-te la tine!
‎Îți dai seama? Asta schimbă totul.
‎Rămâi!
‎Ai putea fi cea mai aleasă mireasă a mea.
‎Restul au devenit bestii, ‎dar tu ți-ai păstrat spiritul.
‎Johnny, semeni cu mine.
‎Eu nu sunt ca tine!
‎Asta e tot...
‎E tot ce îmi amintesc.
‎Dar de ce a urlat? Ce ai făcut?
‎N-am făcut nimic. Doar m-am uitat la el,
‎după care m-am trezit aici.
‎Da, lasă asta, știm restul.
‎Nu, eu...
‎Nu țin minte.
‎Râul te-a purtat în larg,
‎iar pescarii te-au găsit în plase.
‎Un om înecat care umblă și vorbește ‎atrage curiozitate, și te-au adus la mine.
‎Bolboroseai despre o fată, Mina, ‎căreia i-ai uitat chipul,
‎și un conte malefic ‎care ți-a furat sufletul.
‎De ce m-au adus la tine?
‎Se știe că am o oarecare expertiză ‎în vrăjitorie și ocultism.
‎Ești călugăriță.
‎Putem discuta altădată ‎despre fascinația mea nereprimată
‎pentru lucrurile întunecate și malefice.
‎Deocamdată, să ne concentrăm ‎pe motivul pentru care Dracula a urlat.
‎Erai cu fața spre soare.
‎Da.
‎L-am căutat pe Dumnezeu toată viața ‎și niciodată n-am găsit nici urmă de El.
‎De ce acum? De ce tu? De ce el?
‎- Nu înțeleg. ‎- Atunci, gândește-te!
‎Contelui Dracula îi e frică de cruce.
‎Îi e frică de simbolul Lui Dumnezeu.
‎- Fetei nu-i era. ‎- Lasă fata! Ea nu conta.
‎Dracula, prințul vampirilor, ‎se teme de cruce.
‎Înțelegi ce înseamnă asta?
‎Nu, spune-mi!
‎Că Dumnezeu există.
‎Dumnezeu există, ‎și în sfârșit, L-am găsit.
‎- L-ai găsit pe Diavol. ‎- Dacă e nevoie de Diavol
‎ca să ajung la Dumnezeu, să vină Diavolul!
‎- Nu-s de acord! ‎- De ce nu?
‎- Nu crezi că te-a salvat cu un motiv? ‎- Nu m-a salvat!
‎Sunt un nimic.
‎Asta ar crede Mina?
‎Dacă m-ar putea vedea, da.
‎Uită-te la mine!
‎Nici nu-mi amintesc chipul ei.
‎Da, cred că ai dovedit asta.
‎Dle Harker, îmi cer scuze ‎pentru înșelătorie.
‎Era necesar să audă povestea ‎chiar de la tine.
‎Se prea poate ca tu să fi uitat ‎chipul logodnicei tale,
‎dar încă nu m-ai pierdut.
‎Bună, Johnny!
‎Măcar ochii ți-s încă albaștri.
‎Odată ce am aflat cine ești, a fost ușor
‎să aflăm că ești din Anglia ‎și să-ți găsim logodnica.
‎Cunosc un detectiv în Londra.
‎- Mina. ‎- Chiar ai crezut,
‎până și în cel mai sumbru moment,
‎că nu voi veni după tine?
‎Ai crezut că e posibil ‎să-l abandonez pe cel pe care-l iubesc?
‎Nu mai sunt acel om.
‎Dragul meu,
‎urmează să ne căsătorim.
‎Așa că, ți-o spun direct:
‎cine ești rămâne la latitudinea mea.
‎Dracula e aici!
‎Ce palpitant!
‎Ai grijă de Mina!
‎Mina.
‎Ia-l, te rog!
‎De ce?
‎Pentru că sângerezi.
‎Și nu pot îndura.
‎Ia-l!
‎Maică stareță, ‎sub nicio formă să nu inviți creatura!
‎Nu mă chinuia tentația asta.
‎Ce se petrece? Ce e asta?
‎Ne asediază forțele întunericului.
‎De ce forțele întunericului atacă ‎o mănăstire?
‎Poate nu le place să fie criticate.
‎Știu cine ești.
‎Am studiat legendele.
‎Știu prea bine ‎că mă adresez Contelui Dracula.
‎Liliecii sunt cam zgomotoși. Îi potolești?
‎Ascultă-mă!
‎Tu ești Jonathan Harker.
‎Niciodată nu mi-ai face vreun rău.
‎Știu că sunt în siguranță cu tine.
‎Eu sunt.
‎Uită-te la mine!
‎Privește-mă!
‎Johnny ochi-albaștri al meu.
‎Nu, Johnny!
‎N-o face!
‎Te rog, n-o face!
‎N-ai nevoie de asta!
‎Știu că nu ți-e necesar!
‎Johnny!
‎Soarele a apus. ‎Nu mai trebuie să te ascunzi.
‎Sau ți-e prea frică să te dezvălui?
‎Te rog!
‎Dă-mi voie!
‎- Johnny! ‎- Dă-mi voie!
‎- Te rog! ‎- Johnny!
‎Nu.
‎Îmi pare rău.
‎Să mă ajute cineva! Vă rog!
‎E ceva diavolesc.
‎E mai rău de atât.
‎E chiar Diavolul.
‎Nu știu ce preferați voi,
‎dar mie-mi place un pic de blană.
‎Suferiți întru mine!
‎Nu știu ce legende ai citit,
‎dar clopotele nu mă afectează.
‎Acesta te va afecta.
‎Soră Agatha, ‎ăsta e un alt proiect secret de-al tău?
‎Așa să speri!
‎Ce palpitant!
‎Va fi cea mai mare porție de călugărițe ‎deodată...
‎Surori, prezentați armele!
‎Văd că mi-ați anticipat venirea.
‎Cunoșteam posibilitatea.
‎Soră Agatha, ce ai adus asupra noastră?
‎Hei!
‎Bună!
‎Bună, doamnelor!
‎Nu vreau să vă îngrijorez,
‎dar armata credincioaselor ‎nu mă poate privi în ochi.
‎Ești gol, iar ele sunt călugărițe. ‎Nu la ochii tăi nu se uită.
‎Nu mă invită nimeni înăuntru?
‎Am bătut cale lungă să vă văd.
‎Categoric nu.
‎- Soră Rosa, cheia! ‎- Doar nu vorbești serios!
‎Sunt foarte serioasă și încrezătoare.
‎De unde ai știut că vin?
‎Avem aici un om ‎pe care-l consideri proprietate.
‎- Mireasa mea. ‎- Cred că el te-a atras aici.
‎Albina poate să găsească nectar oricând.
‎Iar pentru o capcană e nevoie de miere.
‎Nu cred că asta e o capcană.
‎Dacă ai crede că e, ‎n-ar fi o capcană prea bună.
‎Mulțumesc, soră.
‎Conte Dracula, ‎te rog să fii atent la cuvintele mele!
‎Aceasta e Mănăstirea Sfânta Maria ‎din Budapesta, și nu ești binevenit aici.
‎Mai exact, nu ești invitat să intri.
‎Deci e adevărat.
‎- Interesant! ‎- Ce e?
‎Un vampir nu poate intra în nicio casă,
‎decât dacă e invitat să intre. ‎Nu eram sigură.
‎- Un vampir? ‎- Ai deschis poarta
‎deși nu erai sigură?
‎- Un vampir? ‎- Nu fierul te ținea afară.
‎Puteai să-l faci bucăți.
‎- Te-aș putea face pe tine bucăți. ‎- De acolo, n-ai putea.
‎Dar, ce te oprește?
‎O senzație? O forță?
‎E ceva fizic sau mental?
‎- De ce ai nevoie de invitație? ‎- Te aștepți să-ți zic?
‎Sincer, nici nu mă aștept să știi.
‎O bestie se poate supune unor reguli, ‎dar nu m-aștept să le înțeleagă.
‎Sunt mai mult decât o bestie.
‎În ce fel?
‎Din vorbele tale,
‎trăiești de sute de ani, dar nici măcar ‎nu poți intra într-o mănăstire.
‎Și un bou ar putea.
‎- Cum ești mai presus de o bestie? ‎- Vrei să-ți arăt?
‎Desigur. Aștept.
‎Vino aici un moment!
‎Vino mai aproape!
‎Uită-te la ele!
‎Uită-te la surorile tale!
‎- Înarmate și pregătite. ‎- Nu te uiți.
‎Nu e nevoie.
‎Doar de una. De atât am nevoie.
‎Dacă mă invită o singură persoană ‎din frumoasa ta armată,
‎îți voi sfâșia lumea în bucăți,
‎și voi bea pe săturate.
‎De ce te-ar invita? Ce ai de oferit?
‎- Viață eternă. ‎- Ei bine, o au deja.
‎- Mersi. ‎- Începând din seara asta,
‎prima care mă invită să intru ‎va rămâne alături de mine.
‎Le voi sfâșia pe restul. Și, doamnelor...
‎voi avea grijă să nu mă grăbesc.
‎Niciodată să nu grăbești o călugăriță.
‎- Cuvintele tale nu sunt binevenite aici. ‎- Dacă nu vă tentează oferta mea,
‎întrebați-vă:
‎Cine va fi tentată?
‎Care e cea mai slabă?
‎Care e cea mai speriată? ‎Care va ceda prima?
‎Mai e timp să fii chiar tu?
‎Ce-i ăla? Ce faci?
‎Ai vrut să știi care-i mai slabă?
‎Îți voi arăta.
‎Hai, înfruptă-te!
‎E un câine care trece pe aici des. ‎Mereu îi dăm resturi.
‎Haide! Ai bătut un drum așa de lung.
‎Sunt sigură că ți-e sete.
‎Sincer, nu-s sigură care e farmecul.
‎Presupun că gusturile nu se discută.
‎Crezi că e inteligent să mă provoci?
‎Da.
‎Vreau să învăț despre tine.
‎Vreau să văd care ți-s limitele.
‎- Ăsta e scopul experimentului. ‎- Nu concepi,
‎n-ai nici cea mai vagă idee...
‎Bun băiat!
‎E demn de dispreț.
‎- N-ai rușine. ‎- Ai grijă ce-mi spui!
‎Nu vorbi cu gura plină!
‎Și-a câștigat dreptul să te disprețuiască. ‎Și noi, la fel.
‎Fiecare dintre femeile din fața ta ‎s-a împotrivit plăcerilor trupești,
‎și a rezistat tuturor tentațiilor.
‎Ne-am eliberat de pofte,
‎și, astfel, de teamă.
‎De aceea nu înduri să vezi asta.
‎Simbolizează o virtute sfântă ‎care-ți lipsește.
‎Este însăși bunătatea.
‎Pentru un moment, ‎te-am crezut inteligentă.
‎Dar nu,
‎nu de aceea mi-e teamă de cruce.
‎- Bunătatea n-are nicio legătură cu asta. ‎- Așa spui tu.
‎Dar cum ar putea o bestie ‎să-și înțeleagă frica?
‎Nimeni nu te va invita să intri, ‎Conte Dracula.
‎Te vom compătimi doar.
‎Tu cine ești?
‎Termină-ți resturile! ‎Altceva nu mai primești.
‎Agatha.
‎Așa o cheamă, nu-i așa?
‎Maica stareță mi-a folosit numele. ‎Ai auzit-o.
‎- Mai încearcă! ‎- Cred că vii de altundeva.
‎- Din Olanda, nu-i așa? ‎- Cred că-ți dai seama după accent.
‎Noapte bună!
‎Helsing!
‎Van Helsing!
‎Ce anume te interesează la mine, ‎Agatha Van Helsing?
‎Cine ești?
‎Toate coșmarurile tale într-unul.
‎O femeie educată cu un crucifix.
‎A fost un om curajos.
‎Cred că te-a iubit foarte mult.
‎Ce e el?
‎Ce e Contele Dracula?
‎Cât a trăit, a fost un prinț cu o cultură ‎și cu realizări excepționale.
‎După moarte, ‎a devenit cel mai capabil dintre vampiri.
‎- Cel mai capabil? ‎- Cel mai de succes.
‎Majoritatea sunt sălbatici, ‎aproape senili.
‎Nu rezistă mult, dar, cumva,
‎Dracula a găsit o cale ‎să-și păstreze intacte
‎forma umană și inteligența ‎timp de sute de ani.
‎- Pentru că bea sânge. ‎- Toți beau sânge.
‎Dracula a învățat cum s-o facă bine, ‎poate alegându-și victimele cu mare grijă.
‎Până și după moarte, ‎discriminează ca un aristocrat.
‎Așa că mi l-a luat pe Johnny.
‎Vino, maica stareță va vrea să ne rugăm!
‎Nu văd rostul rugăciunilor.
‎Dumnezeu nu e nicăieri.
‎În cazul ăsta, ne revine nouă ‎sarcina să-l oprim pe Contele Dracula.
‎Așa vom face, nu-i așa?
‎Da, așa vom face.
‎Rămas bun, Johnny ochi-albaștri.
‎Nu voi mai iubi pe nimeni altcineva.
‎Într-adevăr.
‎Johnny!
‎Johnny ochi-albaștri!
‎Suicidul nu funcționează. ‎Crezi că morții vii n-au încercat asta?
‎Țărușul în inimă e o idee bună.
‎Dar trebuie să fie înfipt de altcineva.
‎Sunt dispus să încerc.
‎Vrei să fac asta?
‎Vrei să te omor așa cum trebuie?
‎Tot ce trebuie să faci...
‎e să mă inviți înăuntru.
‎Ne înfruntăm cu pericole ‎și cu forțe malefice.
‎Ele stau ‎la poarta sanctuarului nostru.
‎Dumnezeu e cu noi, știm asta.
‎Iubirea Domnului e eternă.
‎Și asta știm.
‎În seara asta, ‎în ceasul nostru de primejdie,
‎credem că Domnul își va aminti de noi?
‎Că ne va veni în ajutor ‎și că ne va salva din umbra morții?
‎Nu.
‎Nu, nu o va face.
‎Unde-L putem găsi pe Dumnezeu ‎în lumea noastră?
‎În rugăciunile noastre?
‎Nu.
‎În cântece?
‎Nu.
‎În suferința și în răbdarea noastră?
‎Nu.
‎Credința nu e un schimb.
‎Nu faci troc cu divinitatea.
‎Ci te aliezi cu ea.
‎Așadar, unde-L găsim pe Dumnezeu?
‎Vă spun eu, surori.
‎Când vă aflați în cea mai adâncă groapă,
‎singure, fără speranță și fără ajutor,
‎și totuși, ‎încă puteți deosebi binele de rău.
‎Când peste tot ‎e doar întuneric și disperare,
‎și totuși, simțiți un murmur în sânge,
‎diferența dintre bine și rău.
‎Când sunteți dincolo de scăpare, ‎recompensă sau judecată,
‎și, totuși, ‎priviți asupra răului și spuneți:
‎„Nu! Gata! Până aici!”
‎Nu!”
‎A cui e acea voce?
‎Cine vă e alături în întuneric?
‎A cui voce vă ține pe calea credinței?
‎Întunericul și răul ‎ne pot părea captivante,
‎dar eu cred că asta e deoarece, ‎în prezența lor,
‎Îl putem simți pe Dumnezeu ‎în inimile noastre.
‎Nu, El nu va veni să ne salveze.
‎Noi ne vom înălța spre a-L întâlni.
‎Să ne rugăm!
‎Își dregea glasul.
‎Cred că acum e bine.
‎Așadar, doamnelor, cine urmează? Bau!
‎Mi-e cam greu să decid cine va fi...
‎Mi-a venit o idee!
‎Prinde!
‎Ăsta e cel mai sigur loc.
‎- Ce e aici? ‎- Atelierul meu.
‎Aici, unde bate soarele!
‎- E noapte! ‎- Dimineață!
‎- Sunt multe ore până dimineață! ‎- Știu.
‎La cine e? Cine l-a prins?
‎Avem o câștigătoare!
‎- Ce-i aia? ‎- Iisus.
‎Iisus?
‎Pâine.
‎Pâine de la împărtășanie.
‎Firește.
‎Călugărițe. Aveți chestiile alea... ‎care chiar funcționează.
‎Deși...
‎niciodată nu veți ghici de ce anume.
‎Așadar, va trebui să mă controlez.
‎Dar, fie vorba între noi,
‎e mult mai distractiv să controlez lupi.
‎Rămâne să alegeți ‎cine preferați să vă sfâșie.
‎Firește, puteți alege.
‎Sunt un mort viu, dar nu sunt absurd.
‎Vai, cred că a durut!
‎E în regulă. Nu se mai aud țipete.
‎Nu știu cum ai putut îndura să asculți.
‎Din cauza mea s-a întâmplat.
‎Pedeapsa mea a fost să ascult.
‎Dracula ne va găsi, nu-i așa?
‎Firește.
‎Cum îl va ține pâinea la distanță?
‎- E pâine de la împărtășanie. ‎- Cum?
‎Nu știu.
‎Niciuna dintre legende n-are sens, ‎dar, totuși, par să fie adevărate.
‎Nu poate intra în casă fără invitație. ‎De ce nu?
‎Lumina zilei îi e fatală. De ce?
‎Îl înspăimântă crucea, ‎dar nu e credincios.
‎Cumva, toate aceste lucruri ‎arată același lucru.
‎Dracula se teme de ceva ‎mai presus de orice.
‎Ca să-l distrugem, ‎trebuie să descoperim ce anume e.
‎A intrat în mănăstire. ‎Cum a reușit să intre?
‎Evident, invitat fiind.
‎Deci l-a invitat cineva.
‎Mina?
‎Te-am crezut...
‎Te-am văzut mort.
‎N-am putut să-l opresc, Mina. ‎L-am lăsat să intre.
‎- E înăuntru. ‎- Știm, Johnny.
‎A ucis pe toată lumea.
‎Nu trece acea linie! ‎Nu te poți apropia.
‎Lasă-l să intre!
‎Nu putem avea încredere în el.
‎E mai puternic decât crezi.
‎- Dacă sunt cu el... ‎- Ba nu!
‎- Nimeni. ‎- Te rog!
‎- Nu-l putem lăsa acolo! ‎- Nu-l invita înăuntru!
‎Nu!
‎Vino aici, Johnny!
‎Vino la mine!
‎Te invit să fii cu mine.
‎Nu știi ce faci! L-a invitat pe Dracula. ‎O va face din nou!
‎N-o va face. Nu-i așa, Johnny?
‎Pentru că sunt cu tine,
‎și îți voi da putere.
‎Noi doi, împreună, putem fi mai puternici.
‎Johnny, ochii tăi...
‎E înăuntru.
‎Cum de ochii nu-ți mai sunt albaștri?
‎Că nu sunt ochii mei.
‎Bună!
‎Muream de nerăbdare să te cunosc.
‎VA URMA
‎Subtitrarea: Oana-Meda Pop