BAZAT PE EVENIMENTE REALE
Downloaded from YTS.MX
În 1916, România intră în Primul Război Mondial
Official YIFY movies site: YTS.MX
de partea Franței, Rusiei și a Regatului Unit,
însuflețită de dorința de a-și reuni provinciile fragmentate
într-o Românie Unită.
În ciuda succesului inițial din Transilvania,
retragerea Rusiei din război lasă țara izolată și expusă.
Forțele române suferă pierderi masive
după ce o invazie germană feroce devastează țara
și obligă guvernul să accepte un tratat umilitor.
Deși nu a fost niciodată ratificat de către Regele Ferdinand,
acest tratat este acum folosit împotriva României,
la Conferința de Pace de la Paris.
Războiul s-a terminat, dar se pierde speranța
ca România Unită să fie internațional recunoscută.
MARIA, REGINA ROMÂNIEI
Periferiile Bucureștiului, februarie 1919
România va înflori doar ca țară independentă.
Granițele noastre trebuie să fie readuse
la cele pentru care strămoșii noștri au luptat și câștigat!
Granițe care vă reamintesc că ne-au fost promise de Aliații noștri,
înainte să intrăm în război!
Promisiunea unei Românii Mari a fost motivul esențial pentru care
am sacrificat mii de vieți ale soldaților noștri.
Acum, domnilor, să aflăm că această promisiune este retrasă
este de netolerat!
În plus, România are drept legitim la liber...
București, Palatul Cotroceni
Maria!
Data viitoare când ieși din palat, oriunde te-ai duce,
trebuie să respecți protocolul și să ai o escortă completă cu tine.
‒ Trăim vremuri tulburi... ‒ Au nevoie de ajutorul nostru.
Știu că intențiile tale sunt bune și că ești dornică să-i ajuți pe toți,
dar nu-ți pune viața în pericol.
- Te rog, fii mai prudentă! - Sunt prudentă.
Missy, nu pot să mă lupt și cu tine!
Cu mine și cu mai cine?
Politicienii noștri nu au putere. Negocierile nu merg bine la Paris.
Poate nu cunosc toate aspectele.
Poate că nici nu vor să le cunoască.
Acum e în joc chiar viitorul României Mari.
Ce ai vrea să facem?
Să ne încălcăm cuvântul dat?
După ce mii de soldați s-au jertfit pe front?
Nu, dar toată lumea este împotriva noastră:
Anglia, Franța, americanii.
Ne hotărăsc soarta deopotrivă cu a tuturor celorlalți.
Toți se ascund după Tratatul de la București cu Germania.
Tratat cu care nici n-am fost de acord. Pe care nici nu l-am semnat!
Nando, ai promis că vei fi Regele României Unite.
Trebuie să ne respectăm cuvântul! Să nu uităm cine suntem!
Ești un rege puternic, iar împreună vom găsi o cale.
Dle Prim-ministru! Dle Brătianu! Ion! Te rog!
Excelență...
Nu crezi că ar fi mai bună o abordare mai diplomatică?
Nu! Ai văzut ce s-a întâmplat acolo!
– Își bat joc de noi la conferință! – Pentru aceasta, îmi cer scuze.
Clemenceau și Lloyd George pur și simplu ne ignoră,
iar președintele american nici nu știe unde este România pe hartă!
Îmi cer scuze, îmi pare rău.
Fac tot ce-mi stă în putință, dar sunt un singur om...
Ai vreo idee?
Dragul meu verișor George, îți scriu cu o rugăminte deschisă,
să ne ajuți în ceea ce privește primirea noastră nedemnă de la Paris...
O să fim de râsul tuturor.
Lăsați-l pe Brătianu să termine ce a început!
O femeie, chiar regină, nu-și are rostul într-o astfel de situație politică!
Domnilor! Domnilor, vă rog!
Excelență, ce sugerați exact să facă regina la Paris?
Majestatea Sa ar putea îmbunătăți poziția României.
Având în vedere chestiunile urgente de actualitate.
Va fi sprijinită de comunitatea românească din Paris,
care de ceva ani este destul de influentă și bine organizată.
Dle Le Flers.
Bineînțeles, eu și colegii mei jurnaliști pregătim cum se cuvine presa franceză.
De ce nu căutăm o alternativă? De ce să nu merg eu la Paris?
Dle Averescu?
Majestate, ne trebuie cineva cu experiență diplomatică.
Să nu uităm că oficial regii nu au ce să caute la tratativele de pace.
E absurd!
E treaba politicienilor să rezolve situația, oricât ar dura tratativele!
Mai ales, cine o să plătească o deplasare așa de costisitoare?
- Lăsați asta în grija mea. - Chiar așa?
Nu ar fi mai potrivit să vă cheltuiți banii pe ajutoare,
în loc să-i irosiți pe o călătorie atât de inutilă, dle Moscovici?
Alteța Voastră, bancherii investesc ca să facă profit.
Majestatea Sa, regina, va spori de zece ori beneficiile României.
Dacă Majestatea Sa este de acord cu Excelența Sa, Contele de Saint-Aulaire,
voi accepta cu onoare dorința sa și voi pleca spre Paris.
Deci s-a decis.
Mulțumesc, domnilor!
Joseph, bună ziua! Joe?
Maria, tu ești?
‒ Eu sunt! ‒ Ce mai faci?
Sunt bine, cum ți-am spus și în telegrama de ieri.
‒ Ai citit-o? ‒ Cum să nu!
Plec la Paris!
Ce veste bună! Spune-mi, ce vei face la Paris?
Nu e în totalitate o vizită oficială, dar mă duc să ne susțin cauza.
Ce idee extraordinară! Pun pariu că o să-i uimești la Paris.
Dragul meu Joe, nu ai idee cât contează pentru mine încrederea ta în mine.
Vin și la Londra, să-l văd pe Nicky!
‒ Cum se descurcă la Eton? ‒ Se descurcă de minune!
Maria, băiatul tău nu mai e copil, e un tânăr chipeș cu note extraordinare.
Sunt așa mândră de el!
Chiar crezi că ești cel mai în măsură să te pronunți?
Oamenii mei l-au văzut pe Carol cinând cu Zizi Lambrino la Capșa.
După aceea, au dispărut împreună în casa ei.
Da, l-am văzut mai devreme plecând în trombă de aici.
‒ Și nu i-ai zis nimic? ‒ Ce era să-i zic?
Să-și bage mințile în cap și să o lase pe femeia asta.
Am încercat! E rândul tău să vorbești cu el, de la tată la fiu.
I-ar prinde bine mai mult din așa ceva în viața lui!
Ne-ar prinde bine tuturor.
Nu mă ascultă deloc pe mine. Știi bine că am încercat totul.
Iar când îl apucă furiile, e de necontrolat.
Trebuia să-ți petreci mai mult timp cu el când era copil,
în loc să-l lași cu guvernanta aia odioasă.
Serios, acum e vina mea?
Ai uitat de regulile unchiului Carol.
Ce era să fac? Decât să sper că într-o zi vei interveni.
‒ Ai intervenit cumva? ‒ Bine, amândoi suntem de vină.
‒ Și acum ce facem? ‒ Îți zic eu ce facem.
O să-mi aduc fiul acasă.
Îi găsești o funcție importantă,
suficient de impunătoare ca să-i menții interesul
și cât mai departe de București cu putință.
Tată! Tată! Tată?
Da.
‒ Ai fost de acord cu așa ceva? ‒ Cu ce?
Să-l pui pe tron pe Nicky dacă mă mai văd cu Zizi?
Carol, eu și cu mama ta am discutat și hotărât
că cel mai bine pentru tine acum este să te duci în Transilvania.
Vei transporta acolo ajutoarele de la fundațiile mamei tale.
Nu doar că ne distrugi pe mine și pe Zizi,
mă mai și trimiți la capătul țării.
Să fac ce? Să le împart pâine amărâților?
Nu, vei aduce alinare celor mai puțin norocoși.
Mama hoinărește cu surorile mele pe la Paris,
Nicky o duce boierește la Londra,
iar pe mine, primul tău născut, mă trimiți la dracu' în praznic?
Carol, te vei comporta demn de un viitor rege,
vei da dovadă de compasiune și grijă pentru soarta poporului tău.
Ne-am înțeles?
Dragă jurnal,
simt că toți și-au pus speranțele în mine și în această călătorie.
Dar oare voi reuși? Voi putea să aduc poporului meu victoria mult așteptată?
E straniu că acum, când mă pregătesc să lupt pentru unitatea țării mele,
se pare că aproape am pierdut unitatea familiei mele.
Nu ar trebui să lupt de fapt pentru ea?
Nando! Nu dormi?
Nu pot să dorm, mă tot gândesc la călătoria asta.
Ce vrei să spui?
Missy, vreau să ai grijă.
Nu mă înțelege greșit, dar uneori te fură ardoarea ta.
Să ții cont mereu de sfatul lui Saint-Aulaire.
Dacă vrei să ții un discurs sau să vorbești cu presa,
lasă-l pe Brătianu să te consilieze.
Sunt acolo pentru tine, dă-le voie să te îndrume.
Te rog, nu improviza!
Nu ai încredere în mine.
Nando, dar ți-ai dat acordul.
Nu este vorba de asta, dar...
Miza e mare, nici măcar politicienii abili nu au izbândit.
O să reușesc.
Nu putem avea îndoieli acum.
Sunt hotărâtă să reușesc și să obțin rezultate.
Nando, o să vezi, o să vezi.
Ești de neclintit.
‒ Vrei să rămâi aici peste noapte? ‒ Amândoi avem nevoie de odihnă.
Pe mâine dimineață!
‒ Noapte bună! ‒ Noapte bună!
Paris, Gara Lyon
Bine ați venit, Majestate!
Scuzați...
Scuzați... scuzați... O secundă, vă rog...
De unde sunt toate acestea?
De la mine, Majestate. Mă numesc Alice Alleaume și vă stau la dispoziție
pentru orice piesă de garderobă de care aveți nevoie dvs. și fiicele dvs.
Cu complimente din partea dnei Chéruit.
Vă mulțumesc.
Chiar mulți oameni. Am fost surprins câți oameni au întâmpinat-o.
Am ratat-o. Și-a adus și copiii?
– E aici pentru premiera propriei piese? – Nu e o piesă de teatru, e balet!
Am auzit că a venit la cumpărături.
Nu, nu! Ziarul meu e convins că a venit pentru tratativele de pace.
Tratativele de pace? Cum rămâne cu Brătianu?
Ce e cu Brătianu?
Doamnelor și domnilor, Regina Maria a României!
Îmi face o deosebită plăcere să vă cunosc.
În numele presei franceze și străine, vă urăm bun venit la Paris, Majestate.
Mulțumesc. Vă rog, luați loc.
Voi începe eu. Mă numesc Gabrielle de Jouvenel, Le Matin.
Ați venit pentru serata de premieră a spectacolului inspirat de basmul dvs.,
„Crinul Vieții”?
Am venit ca să mă asigur că iese cum trebuie!
Mulțumesc, Majestate.
Bernard Fresh, The New York Times. Ce locuri veți vizita în Paris?
În loc de obiective, voi vizita oameni.
Oameni buni, care vor să ne ajute țara să-și revină după ororile războiului.
Mulțumesc, Majestate.
Wickham Steed, The Times, Londra. Participați și la tratativele de pace?
Din păcate, nu. Dar spuneți-le politicienilor
că dacă au nevoie de sfatul meu îi voi ajuta cu drag.
Sigur le voi transmite, doamnă.
Parcă de anul trecut deja le acordați mai multă atenție femeilor în Anglia.
Poate este timpul ca și restul lumii să vă urmeze exemplul.
Într-adevăr.
Pavel Brătășanu, La Roumanie.
Ați avut ocazia să vorbiți cu dl Prim-ministru Brătianu?
‒ Toate la timpul lor. ‒ Mulțumesc.
Valbelle, Le Journal.
Majestate, atunci care este principalul scop al vizitei la Paris?
Principalul meu scop este să strâng ajutoare pentru poporul meu.
Sunt aici ca să apelez la bunăvoința țării dvs.
și să strâng cât de multe ajutoare pot pentru noua noastră națiune.
Soldații noștri încă luptă pe frontul din Transilvania.
Regina Maria i-a fermecat pe reporteri
Regina României îi uimește pe parizieni
Regina Maria i-a fermecat pe reporteri
Este foarte frumoasă, nu?
E doar o femeie care își etalează garderoba la Paris.
Nu seamănă deloc cu bunica ei,
Regina Victoria, o forță cu care era bine să nu te pui.
Unii o admiră, alții o critică.
Asta este ceea ce are în comun cu noi, politicienii.
Sunt presat încontinuu de toți din jurul meu să-i acord o audiență.
Este foarte perseverentă.
‒ Mă simt de parcă sunt vânat. ‒ Nu sunteți singurul.
Majestate.
Majestate, doar ce ați sosit, iar Parisul vă stă la picioare.
Poate că așa este, dar știrile vorbesc prea puțin despre apelul meu de ajutor.
Par mai interesați de agenda mea socială sau de garderoba mea.
Dar nu regăsesc aceeași preocupare jurnalistică
pentru îmbrăcămintea lui Lloyd George, Clemenceau sau a oricărui alt demnitar!
‒ Doar știți ce zic americanii. ‒ Ce zic?
Orice fel de publicitate este benefică.
Presupun că dacă vreau să mă fac auzită mai întâi trebuie să mă fac văzută.
Contribuția la război și Marea sa Unire.
Teritoriile românești care se află în prezent sub ocupație austro-ungară.
În numele Consiliului Suprem, s-a hotărât
ca interesele speciale ale României să fie tratate de comisii dedicate.
Invităm următorii interlocutori să ia cuvântul.
Domnilor, ce vești aveți de la tratativele de pace?
Majestate, e o farsă.
Cele Patru Mari Puteri ciopârțesc mapamondul după bunul lor plac.
Acum că Imperiul Otoman a dispărut, noile puteri îl dezmembrează
fără niciun pic de considerație pentru nimeni.
Ce se aude de întrevederea mea cu Clemenceau?
Mii de scuze, Majestate. Mai îngăduiți-mi câteva zile.
Clemenceau mă evită.
„Tigrul”, cum l-au poreclit, știe exact ce vreau de la el.
„Tigrul”?
Vă rog, aranjați întrevederea!
‒ Cafea, Majestate? ‒ Ceai, vă rog.
Îmi cer scuze, tot uit de unde sunteți.
Adu ceai, te rog!
‒ Cum vi se pare Parisul, Majestate? ‒ Splendid, dar incredibil de aglomerat.
Chiar așa este.
Dle Prim-ministru, suntem recunoscători Franței
pentru ajutorul acordat în timpul războiului.
După cum bine cunoașteți, mii de soldați și-au dat viețile pe front,
dar se pare că jertfa lor a fost în zadar.
România s-a bucurat în mod normal de respectul și favoarea francezilor,
așa că sunt uimită să aflu
că nu se bucură nici pe departe de atenția pe care o merită la tratativele de pace.
Majestate, România a semnat anul trecut Tratatul de la București cu germanii,
o eroare colosală.
Așa că Aliații nu se mai simt nevoiți
să respecte promisiunile teritoriale din 1916!
Domnule, vă reamintesc că tratatul
a fost semnat sub ocupație nemțească și nu a fost niciodată ratificat de Rege.
Am fost părăsiți și împresurați,
am așteptat în zadar ajutor din partea Franței și Angliei.
În pofida tuturor acestora, am rămas loiali Aliaților.
Regele a fost nevoit să acționeze chiar împotriva propriei familii,
iar dvs. încă vă mai agățați de tratatul neoficial cu Germania.
Iertați-mă, dle Clemenceau, nu văd niciun rost
să vă mai irosesc nici un minut din timpul prețios.
Majestate, nu plângeți.
Nu are rost să grăbiți chestiunile acestea importante.
Vă rog, luați loc.
Pentru dumneavoastră, am tot timpul din lume.
Politica e un joc destul de alambicat.
Dar dumneavoastră învățați rapid. Nu am dreptate?
Vin la dumneavoastră ca o simplă femeie,
care se întâmplă să fie și Regina unei țări devastate de război.
Sper că un om cu poziția și influența dvs.
mă poate ajuta să-i fac dreptate, dle Clemenceau.
Dreptate? În ce constă mai exact aceasta?
Doar ce ni se cuvine:
Transilvania până la Tisa, Basarabia, Dobrogea și Banat.
Toate teritoriile cu populație românească.
Doar atât?
Basarabia e o problemă rusească, dar cred că se poate aranja ceva.
Dobrogea se discută deja, probabil că România o va primi înapoi.
Transilvania e altă chestiune,
relațiile cu Ungaria se deteriorează chiar în momentul de față.
Dar tot Banatul?
Cereți chiar partea leului, Majestate!
Tocmai de aceea, dle Prim-ministru,
Leoaica a venit să-și vadă verișorul, pe Tigru!
Deși nu vă pot face nicio promisiune, aveți parte de toată admirația mea.
Sunt flatată de admirația dvs., dar vreau ceva mai concret.
Vă mulțumesc pentru timpul acordat, dle Prim-ministru.
Dragul meu Nando, azi am avut parte de prima mea mare încercare.
Am avut o întrevedere cu Clemenceau.
Am fost destul de direcți unul cu celălalt,
dar nu sunt sigură dacă vrea sau dacă poate să ne ajute.
Ce nu aș da să fii aici cu mine,
sigur l-ai fi făcut mai bine decât mine să înțeleagă nenorocirea noastră.
Mi-e așa de dor de sfaturile tale!
Sper să fie mai ușor cu compatrioții mei. Azi mă văd la prânz cu Lloyd George.
Așa este, țările balcanice sunt o apă și un pământ, nu prea știu ce vor.
Ba dimpotrivă, dle Prim-ministru, România știe prea bine ce vrea.
Probabil ați ascultat discursul dlui Brătianu la tratativele de pace.
Da, da. Un discurs splendid!
Majestate, am auzit că vă bucurați de o minunată vacanță la Paris.
Mă bucur că aveți noroc de o vreme așa de frumoasă.
Știm bine că nu suntem aici să discutăm despre vreme, dle Prim-ministru!
Nu, nu, așa este.
Am aflat că ați primit și distincțiile Académie des Beaux-Arts.
Felicitările mele, doamnă.
Întrebarea este dacă britanicii vor onora
sacrificiile făcute de poporul român în timpul războiului.
Regele George al V-lea ar fi mai în măsură să vă răspundă.
Cum bine știm cu toții, verișorul meu nu a putut să vină.
De aceea, îmi adresez rugămintea direct dumneavoastră, domnule,
ca nevoile urgente ale României să fie luate în considerare.
‒ O voi transmite mai departe. ‒ Cui, mai precis?
Ați auzit ultimele discuții despre arabi?
Se pare că acum ne-am împotmolit din cauza câtorva acri de deșert.
E ridicol.
Aveți grijă pe unde trasați hotarele, dle Prim-ministru.
Consecințele ar putea fi resimțite încă o sută de ani de aici înainte.
Vă mulțumim pentru invitația generoasă la prânz!
Din păcate, trebuie să plecăm. Ne așteaptă alte delegații,
oameni care iau în serios soarta României.
Încă un pic de vin, domnilor?
‒ Majestate! ‒ Cum fost întrevederea?
Majestate!
Parisul vă iubește!
Cu ce vă pot fi de folos?
Cereți chiar partea leului, Majestate!
Te rog, nu improviza.
Britanicii vor onora sacrificiile făcute de poporul român în timpul războiului?
Regele George al V-lea ar fi mai în măsură să vă răspundă.
Londra, Palatul Buckingham
Draga mea May, nu ne-am mai văzut de un veac.
Așa este. Dar zi-mi, Maria, cum mai este pe la Paris?
Îngrozitor de aglomerat.
Mai ții minte Expoziția? De trei ori mai aglomerat.
Din cauza nemernicilor de nemți. Aproape că au distrus Europa.
Eu mi-s băiatul bun la toate. Ia un băț, că poate vine Coț.
Ce ciudat! Ce ciudat! Așa se face!
‒ De ce numele tău este Windsor? ‒ Hai aici, prințesă. Îți voi explica.
Hopa așa!
În timpul războiului, nemții au bombardat Londra
cu un avion mare, Gotha G IV, nume care semăna cu o parte din numele nostru.
‒ Saxa-Coburg și Gotha! ‒ Corect.
Din cauza războiului, nimeni nu-i mai place pe nemți pe aici,
așa că acum doi ani, am hotărât să ne schimbăm numele în „Windsor”.
Mereu nemernicii de nemți! Aduc numai probleme!
Dragule, dă-mi voie să-ți reamintesc că și tu ai sânge german.
Suntem familia Windsor de ceva vreme!
Nu suntem și nu vom mai fi niciodată germani!
Am terminat-o, este o nouă epocă pentru familia noastră!
‒ Dar de ce Windsor? ‒ Este un castel minunat.
Când te vei căsători, vei locui acolo cu soția?
Dacă și ea dorește asta.
Cine îți va alege soția? Părinții tăi?
Prințesa mea, vreau să-mi aleg singur soția.
Îți spun că nu s-a terminat!
Nicky a primit învoire, va fi aici sâmbătă.
Minunat!
– Îți place la Londra? – Foarte mult. Mulțumesc.
May, oare găsim o școală bună la Londra pentru Mignon?
Mă voi ocupa de aceasta, sigur găsim ceva care să-i placă.
Spune-mi, Maria! Ce te frământă?
România a suferit groaznic de pe urma războiului și într-un fel e și vina ta.
Ne-am bazat pe ajutorul Angliei când eram sub asediu!
Din păcate, nu am putut să facem nimic.
Nu-ți cer să dai timpul înapoi. Te rog să ne ajuți acum.
Te invidiez, lupți cu atâta pasiune pentru România ta!
George, nu mă lua de sus. Și tu lupți pentru țara ta.
Da, dar eu m-am născut aici!
Am moștenit coroana de la familia mea, cu toții născuți aici, de generații.
Cunosc obiceiurile, jocurile politice, perspectivele și caracterul anturajului.
Dar tu?
Te-ai legat de o țară complet străină și i-ai dăruit toată inima ta!
George, te rog, ajută-ne cumva!
Știi bine că nu pot face prea multe, suntem monarhie constituțională ca voi.
Cred că pot vorbi cu vechiul tău prieten, Churchill.
Dar pe viitor opriți-vă politicienii să mai semneze tratate cu germanii!
Mulțumesc, George. Mulțumesc.
I-am zis: nu mai vorbi așa, îmi aduci aminte de primul meu soț!
Mulțumesc!
‒ Maria, draga mea! ‒ Nancy!
Ce mă bucur să te revăd! Mulțumesc!
Nu, mersi!
‒ Joe, dragul meu prieten! ‒ Majestate!
Pe an ce trece, sunteți tot mai frumoasă!
Iar tu Joe tot mai șarmant!
Unde e Waldorf? Am crezut că vine cu tine.
Din păcate nu se simțea prea bine. A zis să îți transmit scuzele lui.
Spune-mi ce ai reușit la Paris până acum.
Nu mare lucru, parcă mă lovesc de un zid de cărămidă.
E vremea ca femeile să-și facă direct auzite vocile!
Eu nu mă opresc până nu primesc un loc în Parlamentul de la Londra!
Iar tu, Maria, trebuie să explici ce trebuie făcut pentru țara ta
dintr-o poziție oficială, nu din saloane, restaurante și hoteluri!
Regii nu pot face ce fac politicienii. Știi asta, iar aici e la fel.
Cine ți-a dat cele mai mari bătăi de cap?
Cine nu mi-a dat? Lloyd George mă ignoră cu aroganță.
Clemenceau se ascunde în spatele politeții sale,
iar la Wilson pur și simplu nu se poate ajunge.
Fă-l pe Lloyd George să se confrunte cu autoritatea ta de Regină.
Toți englezii sunt la fel,
mustră-i cu asprime și se vor înclina în fața superiorilor.
Și cum rămâne cu Wilson, dle Boyle?
Pe de o parte, e un bine-cunoscut conservator,
pe de altă parte, respectă foarte mult
femeile energice cărora nu le este teamă să lupte pentru ideile lor.
Iar Majestatea Voastră sunteți cu siguranță o femeie puternică.
Politica e un joc așa alambicat.
Așa este, draga mea, nu poți juca jocul dacă nu-i cunoști bine regulile.
Eu sunt sigur că veți intra în joc ca să câștigați.
Prieteni, oaspeți, apropiați-vă! Doresc să vă prezint un prieten drag.
Neînfricatul aventurier.
– Arheologul îndrăzneț. – Poftim?
Antreprenorul de succes.
Războinicul galant omniprezent.
Doamnelor și domnilor, vi-l prezint pe dl Joe Boyle!
Niciun sacrificiu nu este prea mare pentru Majestatea Voastră!
Joe, chiar am nevoie de ajutorul tău.
Sunt pe deplin la dispoziția dumneavoastră,
dar acum vreau să vă arăt un dans nou.
Bine.
1-2-3. Pe aici și din nou. Foarte bine!
Te iubesc, Maria mea.
Nicky! Nicky!
Ce mai faci?
‒ Într-o zi mă voi mărita cu David. ‒ Chiar așa?
‒ Bună ziua, mamă. ‒ Nicky! Uită-te la tine...
Așa de arătos! Ia loc, ia loc!
În sfârșit, putem vorbi liniștiți. E așa de apăsător când e George pe aici.
‒ De fapt, mie îmi place. ‒ Ce vrei să zici?
Fix ce am zis. Îmi place aici, la Eton,
chiar mi-am făcut prieteni, nu vreau să mă întorc în România.
De ce?
Aici mă simt de parcă nici nu a existat războiul.
E așa civilizat!
Am urât anii groaznici de război, exilul nostru mizerabil de la Iași.
De ce aș vrea să mă întorc în țara aia săracă, urâtă, înapoiată?
Ce să fac la București, înconjurat de politicieni mărunți
care nu fac decât să se certe?
Propriul meu frate nu are nici pic de iubire pentru mine.
Vrei să aștept până acționează sub acest impuls?
Nu am niciun viitor în gaura aia pe care o numești țară, mamă!
Nu te mai recunosc!
Bineînțeles că mă bucur că ești fericit aici în Anglia.
Nu mă miră că vezi așa războiul și exilul nostru.
Pot să înțeleg chiar ce simți față de fratele tău.
Dar niciodată să nu mai fii nerespectuos față de țara ta!
Paris, Franța
Majestate, Prim-ministrul Brătianu.
Bine ați venit, dle Lloyd George!
Luați loc.
Ceai? Sau poate ceva mai tare?
O ceașcă de ceai este numai bună. Mulțumesc.
Majestate, înțeleg că există o chestiune urgentă?
Am discutat situația actuală atât cu Regele George, cât și cu dl Churchill.
Cu toții ne-am găsit timp ca să ajungem
la o înțelegere mulțumitoare privind situația politică a României.
Cred că și dvs. ați fost pus la curent despre aceste informații.
Chestiunea urgentă este aceeași: recunoașterea României Unite.
I-am promis dlui Churchill că voi avea grijă de chestiunea țării dvs.
Minunat. Și?
Ei bine, în principiu...
Mai toți colegii mei sunt de părere
că România Unită va asigura stabilitatea în regiune,
mai ales acum, în lumina amenințării bolșevice.
Acum, că ați înțeles pe deplin
punctul nostru de vedere pe care-l susținem de trei luni,
care pare să mai fie problema?
Președintele Wilson are o opinie de neclintit față de România.
Vreți să ziceți că dați ascultare autorității președintelui american?
Nu aș zice chiar așa, Majestate.
Este complicat, există multe aspecte diplomatice subtile...
Cunosc destul de bine diplomația!
Vreau să știu care este poziția Angliei față de cauza românească!
Majestate, îi acordăm cea mai înaltă importanță!
Bun.
Mulțumesc, dle Prim-ministru, mi-a făcut plăcere conversația noastră.
Așteptăm cu interes sprijinul vehement al cauzei românești din partea dvs.
Încă ceva, sunt nepoata Reginei Victoria.
Să nu uitați niciodată!
A fost chiar interesant.
Majestate!
Îmi permiteți să vă prezint un prieten drag?
Bineînțeles, dle Moscovici.
Dl Nelson Cromwell, fondatorul acestei inițiative filantropice.
Îmi pare bine, dle Cromwell.
Majestate, este o deosebită onoare pentru mine.
Speram să am norocul să facem cunoștință!
Dle Cromwell, inițiativa dvs. filantropică se bucură de tot respectul meu!
Mulțumesc, Majestate! Îmi permiteți să vi-o prezint pe Prima Doamnă?
Chiar vă rog, dle Cromwell! Aș fi încântată.
Vă rog, pe aici.
Majestate, dna Edith Wilson, Prima Doamnă a Americii.
Dna Wilson, Majestatea Sa, Regina Maria a României.
‒ Încântată să vă cunosc, dnă Wilson. ‒ Plăcerea este a mea, Majestate.
Am auzit că vă luptați cu fervoare pentru România dumneavoastră.
Încerc.
Dnă Wilson, vreau să fiu sinceră,
am venit aici pentru că am nevoie de ajutorul dvs.
Bineînțeles. Cum vă pot fi de ajutor, Majestate?
De când am venit la Paris,
am încercat, dar în zadar, să obțin o întrevedere cu soțul dvs.
Nu vreau să inoportunez,
dar oare ați putea să puneți o vorbă bună pentru mine?
Este ca și făcut.
O să am grijă ca soțul meu să-și găsească timp
să vorbească cu Regina Maria, Eroina României.
Mulțumesc!
O fotografie? De ce nu?
„Crinul Vieții”
Loie Fuller a fost incredibilă!
Îmi place basmul scris de Majestatea Voastră!
A fost minunată, nu este așa?
Nu, nu! Cafea, cafea.
Înțeleg, dle președinte, că timpul dvs. este foarte limitat,
așa că îngăduiți-mi să punctez câteva aspecte chiar acum.
În primul rând, vă admir enorm ideea vizionară a Ligii Națiunilor.
Este un proiect primordial pentru viitoarea pace în lume.
Este unul dintre proiectele mele speciale.
Și este esențial, mai ales pentru țările mici.
Care sperăm că vor rămâne mici.
Consider că Liga Națiunilor va da un nou sens puterii mulțimilor
pentru țările care se confruntă cu haosul lăsat de război
și mai ales cu amenințarea bolșevică.
Vreau să vă reamintesc rolul esențial
al unei Românii Mari și puternice în lupta contra acestei amenințări.
Problema României a fost tranșată deja de câteva ori în tratativele de pace.
‒ Dar ministrul vostru, cum îl cheamă? ‒ Ion Brătianu.
Așa. Nici francezii, nici englezii nu m-au convins.
Acum, cu tot respectul, credeți că dvs. mă puteți face să mă răzgândesc?
Nu e mai bine
să fiți în continuare Regina pe care toți jurnaliștii o iubesc și o admiră
și să lăsați politica în seama politicienilor?
Dle Președinte, îmi imaginez
că sunteți copleșit de zecile de solicitări primite zilnic
și că nu este mereu ușor să luați deciziile corecte.
Așa este. De luni de zile primim delegații din atâtea țări diferite.
Toți vor granițe noi,
dar majoritatea solicitărilor lor este pur utopică!
De fapt, Europei i-ar fi mult mai bine ca federație, precum SUA.
Un congres, un președinte, mult mai puține probleme!
Exact! Tocmai de aceea,
cea mai simplă soluție este recunoașterea României Mari!
Mai ales că este și dorința poporului nostru.
Majestate, cum rămâne cu minoritățile etnice?
Am auzit că țara dvs. are probleme grave cu acestea.
Minoritățile agitate sunt o realitate peste tot în lume...
Nu, nu, vorbesc de România,
de minoritățile voastre și de acordarea cetățeniei române lor!
Sigur cunoașteți raportul dlui Brătianu și
vă amintiți că am avut asemenea probleme în timpul ocupației germane.
În prezent, toate minoritățile și-au primit drepturile.
De ce nu veniți să vă convingeți singur?
Mi-ar face plăcere ca dvs. și soția dvs. să vizitați țara mea.
Bineînțeles, mi-ar plăcea foarte mult
să vă primesc într-o Românie pașnică și unită.
Nu știu dacă așa ceva se cuvine.
Dle Președinte, e o țară minunată.
De la munții cu pante line până la Delta Dunării,
de la cetățile seculare la magnificele mănăstiri din Nord.
Să nu mai vorbim de bogățiile naturale:
pământuri fertile, păduri virgine, ape și mult, mult petrol.
Înțeleg. Dacă țara voastră este așa de bogată,
atunci de ce moare de foame poporul?
Pentru că bogățiile țării mele au fost prădate de germani!
Iar acum, pericolul bolșevic
se poate răspândi ca ciuma în întreaga Europă.
Vă reamintesc, dle Președinte, chiar anul trecut
au anihilat familia Romanov, parte a familiei mele!
Așa că este în interesul tuturor națiunilor europene,
dar și al SUA, să-i oprim.
Și nu pot să mă odihnesc și nu mă voi odihni
până nu-mi scot țara din greutăți!
Cu sau fără ajutorul dvs.!
Majestate, știți să vă faceți ascultat mesajul.
Voi vedea ce pot face.
Nando, voiam să te sun, dar...
Voiai să mă suni?
Îmi pare rău, ce vrei să zici?
Când voiai să-mi zici că ai convenit ca fiicele noastre să se mute în alte țări?
Și că ți-ai asumat singură să le hotărăști soarta?
Nu am crezut că te interesează așa ceva.
Ai crezut greșit! Mă interesează!
Nu crezi că ai griji mai mari decât unde vor fi educate Mignon și Lisbeth?
Grija mea acum este că iei prea multe decizii de una singură!
Nu uita că sarcina ta primordială este să fii o mamă bună pentru copiii tăi!
Nando, despre ce e vorba de fapt?
Mă simt foarte izolat, Missy.
Prim-ministrul meu este plecat de luni de zile.
Îmi petrec zilele așteptând vești, iar nopțile singur, rotind aceleași gânduri.
Am nevoie de tine aici, Missy, lângă mine.
Am înțeles, Nando.
Mă întorc acasă.
Vă mulțumesc, prieten drag. Ați fost de un mare ajutor pentru cauza noastră.
Știam că veți cuceri Parisul.
Dle Prim-ministru, ce onoare să vă revăd!
Onoarea este a mea! Mereu veți fi binevenită la Paris.
Poate voi reveni în vremuri mai fericite.
Înveseliți-vă, Majestate!
Ați făcut impresie aici, poate chiar mai mult decât credeți.
Dați-mi voie să vă ofer un sfat, de la Tigru către Leoaică.
Nu abandonați niciodată lupta!
Mulțumesc!
Dragă, Nando, cred că cel mai bine este să stau o vreme la Pelișor.
Așa pot să fiu singură cu gândurile mele și să analizez situația mai îndeaproape.
Am venit din cea mai grea luptă a vieții mele,
mai grea decât exilul, războiul, spitalele de pe front,
și am crezut că am învins.
În schimb, am îndurat fără să clintesc dispreț, superficialitate, necinste,
nepăsare, malițiozitate,
pentru că știu cât de mult are nevoie poporul meu de victorie.
Când în sfârșit am dobândit-o și am adus-o acasă ca pe un dar de preț,
propriul meu fiu și propriul meu soț m-au zdrobit
mai dureros decât orice nepăsare îndurată la Paris.
De prea multe ori am dat ascultare nevoilor și dorințelor tale.
De prea multe ori mi-am ascultat simțul datoriei
și încrederea în echipa care am fost odată, eu și cu tine.
Gata.
Acum îmi voi oferi ce am eu nevoie, timp și distanță, atât cât este necesar.
Iar la final, sper că voi afla calea de urmat.
Înainte să zici orice, te rog, ascultă-mă!
Știu că ai nevoie de spațiu. Știu că ești îndurerată și dezamăgită.
Ai scris asta clar în scrisoare, dar nu vrei să vorbim?
Știi ce este ironic, Missy?
Cu toții ne admiră, dar habar nu au prin ce am trecut ca să ajungem aici.
Nici măcar nu am hotărât noi să ne căsătorim.
Abia dacă ne cunoșteam, ți-aduci aminte?
Eu nici nu trebuia să am acest tron.
A trebuit să venim în țara asta străină. Unchiul Carol, războiul...
Dar una peste alta, cred că ne-am descurcat destul de bine.
Avem cinci copii sănătoși.
Și cel mai important este că am rămas împreună.
Ascultă, Missy, îmi cer iertare că am fost nedrept cu tine.
Meriți mai mult. Meriți toată dragostea și admirația din lume.
Cinstit să fiu, sunt recunoscător să te am în viața mea ca parteneră,
ca mamă a copiilor mei, ca Regină a mea.
Îți admir încrederea și energia.
Ce vreau să spun de fapt este că...
Te iubesc, Missy. În felul meu, dar din toată inima.
Cred că împreună suntem mai puternici.
‒ Totuși, am venit să-ți mai spun ceva. ‒ Ce anume?
Am vești minunate de la Paris, de la Saint-Aulaire.
Se pare că soarta ne surâde.
În pofida tuturor așteptărilor, am reușit!
Ai învins, Missy! Ai învins!
Și acum îmi spui?
Dacă îți spuneam din prima, nu mai ascultai restul.
În iunie 1919,
tratatul de la Versailles pune capăt Primului Război Mondial.
Forțele Aliaților recunosc unirea tuturor teritoriilor române.
În iunie 1920,
după sute de ani de visuri, în sfârșit România Unită s-a adeverit.
La momentul respectiv, România a ajuns să aibă
cele mai întinse granițe pe care le-a avut vreodată.
În octombrie 1922, la Alba Iulia
Regele Ferdinand și Regina Maria sunt încoronați Regii României Mari.
Traducere și sincronizare: Mirela Oprina și Alexandra Ghejan