Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
-Міс Карузо? -Леда. Так.
Вітаю. Ласкаво прошу.
Дякую.
-Доїхали без проблем? -Так.
На трасі за Коринфом, мабуть, корок.
Ви давно чекаєте?
Усе гаразд.
-Пробачте за спізнення. -Ні, дозвольте. Я візьму.
-Пробачте, я взяла багато книг. -Так.
Це ваше помешкання?
Ні, я лише його доглядаю. Ось уже 30 років.
-Нічого собі. -І ще декілька помешкань на острові.
Дуже великих.
Прошу. Ось ваші ключі.
Почувайтеся як удома. Я принесу решту.
Дякую.
Ну ось. Це всі.
Я ввімкну кондиціонер у спальні.
Ні, я люблю свіже повітря.
Дозвольте, я трішки охолоджу.
Якщо захочете вимкнути, прошу дуже.
Сніданок подають у барі внизу.
Сніданок у барі.
Маяк.
-Він не завжди світиться. -Гаразд.
А ви…
Ви пишете книги?
Чи ви вчителька?
Я професорка.
Зрозуміло.
-Дати вам чайові? -Ні, дякую.
Вітаю в Кіопелі.
Дякую.
-Дайте знати, якщо щось знадобиться. -Дякую.
Перепрошую, вам допомогти?
Ви на сонці. Я б міг посунути вам шезлонг.
Дійсно, я на сонці.
Пересунути шезлонг у тінь?
Так.
Я працюю в пляжному будиночку.
Ні, прошу, дозвольте мені.
Ось так.
-Дякую. -Будь ласка.
Дайте знати, як щось знадобиться.
Я Вілл.
Ось там «Неспресо», морозиво і все таке.
-Чудово. Дякую, Вілле. -Будь ласка.
-Вілле? -Що?
Яке у вас морозиво?
Агов…
Обережно!
Легше можна? Агов!
Хлопці, тут люди, бляха.
-Пробачте. -Купиш мені морозиво?
-Це аж там! -Не мій клопіт.
Боже мій!
Так, це твій довбаний клопіт!
-Гаразд, то… -Хочете морозива?
Я обіцяла дітям. Минулого разу не було.
-Бачите морозиво? Це морозиво. -Морозиво. Гаразд.
Ні, а ще веселкове. Є таке?
-Так. -Я ж казала.
Вам щось принести? Чудово.
Ти навіть не пішов. Він не пішов…
А чому динозаври померли до нас?
Вийдемо й будемо сохнути?
Ніно.
Накинь щось на неї, бо холодно.
Халатик.
Накинь щось на неї.
Бачиш? Так краще.
Мені куплять ляльку?
НІНА
Боже мій.
Мудак!
Пішов ти! Виродок.
Мамо, хочеш ще?
Так, хочу.
Нені, хочеш ще?
-Здається, Нені хоче ще. -Так, будь ласка.
-Вілле? -Що?
Що?
-Можна мені склянку води? -Так, хвилинку.
Одна довга смужка. Буде в нас зміючка.
Ця кругла.
Здається, дощ іде.
-Будемо тримати її в клітці? -Гарно, правда?
-Дуже смачно. -Ні?
-Знаєте, що треба зробити? -Що?
Треба причепити очі,
покласти в клітку, а клітку прикрасити.
-Прошу. -Дякую.
-З вами все гаразд? -Так.
-Кажіть, якщо щось знадобиться. -Дякую.
Марто, доню.
А я збиралася дзвонити. Щойно повернулася з пляжу.
Що зіпсували?
Чому ти пішла до того, кого не знаєш?
Нічого не зіпсували.
Якщо часто фарбувати, волосся стає сухим.
Іноді я беру чайну ложку оливкової олії.
Твій тато когось знає?
Я у відпустці. Зараз дивлюся на…
Добре.
Я теж тебе люблю.
Бувай.
Пересуньтеся до останньої парасольки, добре? Дякую.
Він купить вам напої. Дуже дякую.
Треба було раніше так зробити. Пані теж мусить посунутися.
-Ви ж посунетеся, так? -Ні, мені тут добре.
Пересядете під іншу парасольку, щоб моя сім'я була разом.
Розумію, та не маю бажання пересідати.
Що таке?
Ви нам послугу сьогодні, ми вам завтра.
Ні, дякую.
Курва!
Чесно, я навіть не знаю, що сказати.
Прошу лише посунутися на кілька метрів.
-Це, бляха… -Досить.
Перепрошую.
Ти на дієті, а торт їси.
-Хочете шматок торта? -Дякую, ні.
Пробачте, добре?
У мене день народження.
-Вітаю. -Дякую.
-Скільки вам? -Сорок два.
Чудовий великий животик.
Це дівчинка. Самі знаєте.
-І коли чекаєте поповнення? -Через два місяці.
Моя братова відразу завагітніла.
А мені знадобилося вісім років.
Це стається, коли має статися.
-Веселого дня народження. -Звідки ви?
Я з Кембриджа, біля Бостона.
Ні, звідки ваші предки?
-Мої предки? -Так.
З Лідса. З Шиплі, якщо точніше.
-Круто. -Та ні, не круто.
Я думала, ви з Квінса. Присягаюся.
Не тому, що ви так говорите, просто є у вас щось.
Ми в основному звідти,
але в цьому місті в нас сім'я ось уже 300 років.
У вас немає дітей?
Є, дві доньки.
Де вони?
Скільки їм років?
Б'янці 25, а Марті 23.
Ні!
Ви дуже молода. Мабуть, рано завагітніли.
Мені 48.
Чорт. Ні. У вас неймовірний вигляд.
Ми говорили, що вам не більше 40.
Чорт, пощастило вам.
-Як вас звати? -Леда.
-Неда? -Леда.
Леда. Леда як?
Карузо.
Карузо з Квінса.
Я Каллі. Каллісто.
Означає «найкрасивіша».
Не скуштуєте? Ані шматочка?
Як можна тримати торт і не їсти?
-Смачно, правда? Так. -Дуже смачно.
Пробачте й ви мені, я трохи нервувала.
Це все через сонце.
І може, через дівчат. Те, що ви далеко від них.
Так, побачите.
Діти — страшенна відповідальність.
З днем народження.
-Вітаю. -Лайл. Згори.
-Так, аякже. -Я радий, що ви сюди завітали.
-Тут не так погано, правда? -Ні.
-Сподіваюся, ми не заважали. -Ні.
Що ви п'єте?
Усе гаразд. У мене ще є.
Приємно мати таке місце внизу.
Особливо, коли самотній.
-Допомагає не об'їдатися консервами. -Чи гнилими фруктами.
-Іноді я взагалі забуваю поїсти. -Це погано.
Я бачив вас на пляжі. На дні народження Каллі.
Я була не зовсім на дні народження. Я вас не бачила.
А я вас бачив.
-Ви влаштувалися нагорі? -Так, усе чудово. Дякую.
-Правда? Як вам квартирка? -Прекрасна. Дякую.
Ви знайшли пульт? Від вентилятора?
Ні, я волію потягти за мотузку.
-Вентилятор. -Потягти.
Потягти за мотузку.
-Квартира чудова. -Вона хороша.
Світла й біла.
-Відчуття майже як на човні. -Так.
-Ні, я сам. -Ні, не треба.
-Я наполягаю. -Дякую.
Скажете, якщо щось треба.
Скажу. Дякую.
Не проти, якщо я закінчу вечерю?
Звісно.
-Так. -Гаразд.
Чудова гра.
Пробачте.
Чорт!
Ти робиш, що хочеш. Хочеш доглянути за дитиною?
Ти повертаєшся й хочеш мене. Хочеш цей задок?
Що? Ти шмат гівна.
Я шмат гівна?
Пішов ти!
Елено?
Елено!
Елено?
Лено.
Елено!
Б'янко?
Б'янко!
Елено!
Далі туди.
Елено!
Лено!
Це наш… Це наш водяний пістолет.
Усе добре, на ній ваш великий капелюх. Ми її знайдемо.
Б'янко!
-Б'янко! -Б'янко, ходи сюди!
Б'янко!
Б'я…
Б'янко!
Агов.
Я загубила маму.
Я поможу тобі її знайти. Ходімо.
Елено!
Боже мій!
Господи!
Дай її мені.
Мамо!
Мамусю!
Я лише хотіла подякувати.
Було страшно.
Я думала, що помру.
Так.
Дякувати Богу, ви були тут.
Іноді незнайомцям легше в такій ситуації.
Так, я просто ошаліла, не могла чітко мислити.
Могло трапитися щось жахливе.
Різні збоченці є.
Боже мій.
Що у вас зі спиною?
-Шишка впала, коли я ішла стежкою. -Шишка?
Який жах. Ви чимось мастили?
Ні.
О ні. У мене для вас дещо є.
Це допоможе. Зачекайте.
-Гарний у вас купальник. -Дякую.
Вона ніяк не заспокоїться?
Так.
Мамусю!
-Годі. -Дивний видався день.
Ми знайшли її, а вона загубила
ляльку.
У мене теж була така лялька. Називалася Міна.
-Ніна? -Міна.
Або Міні-мама, як казала моя мама.
Ви її знайдете.
-Так. -Хочеш іграшку?
-І як? -Добре, дякую. Холодно.
Так. Мазь чудова. Вам стане краще.
До вечора ви почуватиметеся прекрасно.
-Так? -Дякую.
Ходімо, пошукаємо її ляльку. Я не можу більше слухати її плач.
До завтра.
Мамо!
-Бувайте. -Бувайте.
У мене для тебе подарунок.
Розплющ очі.
Це мамина лялька, коли мама була маленька.
-Як її звати? -Її звати Міна.
Мамо?
-Обіймеш мене? -Звісно, обійму.
Я дам тобі ліки.
Бо тоді в тебе будуть гарні нігтики.
Так.
Усе погано. І краще не буде.
Я заплющу очі на кілька секунд. Добре?
Добре.
Ти бачиш, якого кольору мої очі?
-Карі? -Ні.
Червоні.
-Бачиш? -Так.
Я розчешу тобі волосся.
Бляха! Ой!
Б'янко, ні!
Ой.
-Ти казала, що в нас буде побачення. -Я не можу залишити її плакати.
Я дам тобі ще кілька секунд, щоб ти повернулася.
Три, два, один.
Пограйся з Міні-мамою.
Можеш їй розчесати волосся.
-Мамо, ходи! -Я повернуся за дві секунди.
Б'янко?
Б'янко!
Б'янко! Ходи вечеряти!
Усе добре.
Ти мене ігноруєш?
Я тебе багато разів кликала на вечерю.
Б'янко?
На чому ти сидиш? Б'янко!
Встань.
Встань!
Вона тобі не подобається? Я дала її тобі, бо вірила, що ти про неї подбаєш.
Ти часом така черства.
Це моя лялька. Не можна так з нею.
Ні. Вона моя.
Що ж, ти її зіпсувала.
-Привіт! -Привіт.
-Вам вдалося не намокнути. -Так, страшно було?
Так, жахливо.
Усі кинулися в кафе, там було дуже людно.
Парасольки почало здувати, книги, рушники.
-Усі злякалися. -От лихо.
Так, і та дівчинка, Елена, весь час плакала.
Так, вона загубила ляльку.
Я люблю грози.
Ваші книги могли зіпсуватися.
-А ваші намокли? -Так.
Що ви вивчаєте?
-Бізнес. -Грецькою?
Ні, я вчуся в Дубліні,
а тут лише працюю влітку.
Так, я трохи відстаю з навчанням.
Змарнував багато часу.
-Так. -Скільки вам років?
-Двадцять чотири. -Якраз між моїми доньками.
Я чув, ви професорка.
Правильна реакція була б: «Звучить весело».
-Що? -Це грубий жарт.
Вілл-сандвіч.
Я викладачка. Сучасна література. Насправді, італійська література.
-Ясно. -Та я прогулюю.
Так, сучасна література.
Так.
-Ви знаєте багато мов. -Насправді я нічого до пуття не знаю.
Я також змарнувала багато часу.
Повечеряєте зі мною?
Так, піду прийму душ і перевдягнуся…
І так добре.
-Я не маю зі собою гаманця. -Я запрошую. Ходімо.
Гаразд.
Це так смішно.
Вассилій — чоловік Каллі.
Я думала, він жонатий на старшій, кремезній жінці.
-Облиште. -Що?
Вона товста.
Ні, це тітка Каллі, здається.
-А Лайл, що доглядає за моїм житлом? -Він на них працює.
-А чоловік Ніни… -Тоні.
-Тоні? -Так.
Так, він приїздить на вихідні.
Має інвестиції в Каламаті.
-Сумнівний тип. -Так.
Усі вони орендують величезну віллу біля скель.
Рожеву.
-Рожеву? -Так.
Вони її щороку орендують.
Це наче говорити про фільм, який я бачила не дуже зрозумілою мовою.
Дивитеся фільми невідомими мовами?
-Так. -Без субтитрів?
Так.
І ви кажете, ваші діти мого віку?
Так, 25 і 23. Б'янка й Марта.
Вони схожі на вас?
Якщо чесно, важко сказати. Мабуть.
Бо ви гарна.
Ти дуже розумний хлопець.
Моя мама була дуже гарна.
І коли я була Мартиного віку, мені здавалося, що я не така красива.
Наче створивши мене, вона віддалилася від мене,
ніби відсунула тарілку, бо страва не сподобалася.
Але Б'янка й Марта, це кумедно.
Найцікавіше — це таємна схожість.
Розумієш?
Що робить Б'янку спокусливою, а Марту ні, і навпаки.
Вони звинувачують мене.
Коли я була молодшою, у мене були маленькі груди.
А коли народила — великі груди.
У Б'янки великі груди, а в Марти їх практично немає.
І вона не розуміє, яка вона гарна.
Вона носить бюстгальтер з підкладками, що аж принизливо,
і думає, що найкращі свої риси я віддала Б'янці.
Вважає себе обділеною.
І я розумію. І…
Давніше я навіть думала,
не зовсім серйозно, про імпланти.
Але вони нізвідки, то чого вони варті?
Розумієш?
Але Б'янка зовсім інакша,
і вона б ніколи не почувалася обділеною.
Вона все з мене висмоктує. Усі мої таємні вміння.
Вона помітила, що я специфічно чищу фрукти.
Не люблю, коли шкірка рветься. Люблю, коли вона одним довгим шматком.
-Смужкою… -Смужкою.
-Так, нервозно якось. -Так.
Я і сама цього про себе не знала.
Так, звісно, я розумію.
А чому їх поставили поруч?
Кохана…
-Неділя. Твоя черга. -Це з Колумбійського.
Я працюю.
А я задихаюся.
-Поцілуєш? -Так, сідай.
-Мамо, поцілуй, будь ласка. -Сідай.
Навіщо ти це зробила?
Я хотіла почистити зміючкою, як ти.
Поцілуй, будь ласка.
Дуже боляче.
Мамо!
Поцілуй.
Будь ласка.
Прошу.
На хвилину тебе залишити не можна.
Є один чудовий вірш Марії Ґуерри.
«Haciendo serpentinas», не чув?
Ні.
А читав «Леда й лебідь»?
Ні.
Це англійською.
-Гаразд. -Про мою тезку.
«Центр не втримає…» Це інший, Єйтса.
У мами часто паморочилася голова.
Вона… Це ставалося щоразу, коли вона вставала.
Вона казала, що це через різкі рухи.
Бідолахи, що вийшли з мого лона.
Найкрасивіше в них — ті риси, які не схожі на мої.
Бо я не несу за це відповідальності.
-Я тебе втомила? -Ні.
Ніна дуже гарна.
Так.
Сподіваюся, ляльку знайдуть.
Вони казяться і…
Я весь пляж перерив.
Знайдуть.
Ви вчора вчинили неймовірно.
Коли не хотіли посунутися.
-Але більше так не робіть. -Чому?
Бо вони погані люди.
Іноді я боюся, що я не можу про них подбати.
А що, як я зомлію, коли буду сама з ними, а ти в Аризоні?
Кохана, з тобою все гаразд.
Чесно.
Звісно, ти про них подбаєш.
Я візьму сукню, взуття і шкарпетки.
Заберіть… Ні.
Курточку я теж візьму. Дякую.
Ледо.
-Вітаю. -Вітаю.
-Як ви? -Добре.
У вас уже є внуки?
Ні.
Ви користувалися маззю, яку я дала?
Для спини. Так, мені значно краще.
-Дякую. -Добре.
Привіт, маленька, ти знайшла ляльку?
-Боже мій. -Елено, не роби так.
-Пробачте. -Усе гаразд.
Вона дуже втомлена.
Розкажи пані, як ми завтра підемо
шукати Нені, коли не буде дощу.
А сьогодні ми купимо ляльку для дорослої дівчинки.
Бо ти мамина доросла дівчинка. Моя доросла дівчинка.
-Той, хто її взяв, заробить рак мозку. -Облиш. Це ж діти.
Сподобалася іграшка — взяли. І все.
Ні, діти Арруно не такі.
Так, це все їхня мама. Вона курва.
Я говорив з Тоні, діти її не брали.
-Він бреше. -Не кажи так.
-Це правда. -Не кажи так.
Вона багато пережила.
У неї була висока температура, не може дихати вночі.
Їй потрібен «Клінекс». Нам уже дах зносить.
-У вас є «Клінекс»? -Ні. Вибачте.
Яка була температура?
Десь 37,7. Вона в нормі.
Мама тебе на хвилинку поставить.
Годі. Елено, дай мама тебе поставить.
Припини.
Досить. Припини. Припини так поводитися. Дозволь мені…
Бляха!
Вона мене з розуму зводить.
Бо татка немає, так?
Татка немає, і ти відіграєшся на мені.
Гаразд. Ходи до тітки, дівчинко.
Ось так, моя доросла дівчинка.
-Моя доросла дівчинка! -Іди. Я хвилинку відпочину.
Іноді я просто не витримую.
-Я знаю. -Добре?
Так, що завгодно. Покажи мамі.
Покажи мамі й пані, яка ти гарна дівчинка.
Ось так.
Усе добре.
Діти ускладнюють нам життя.
-Ви ж казали, що це ваша перша вагітність. -Так.
Якими були ваші доньки в дитинстві?
Схожі на це вперте створіння?
Якщо чесно, я не дуже пам'ятаю.
Ні, таке не забувається.
З досвіду кажете?
Я питаю, чи ваші доньки малими теж влаштовували вам пекло?
Я не пам'ятаю.
-Ви в нормі? -Вона не пам'ятає.
Я була дуже втомлена.
Пробачте.
Пробачте. Не купуйте їй іншої ляльки. Це нічого не змінить.
Ви її знайдете.
Мамо, як пишеться «вулкан»?
Мамо. Так пишеться «вулкан»?
-Як… -Не роби так!
Більше так не роби, Б'янко.
Слухай мене. Не смій так робити.
Не можна бити маму.
Не роби так більше. Зрозуміла?
-Можна -Геть!
-Ні! -Геть!
-Злізь з мене! -Ще 15 хвилин!
Злізь.
Я не…
Я не хочу тебе зараз бачити.
Мамо!
Боже мій.
-Люблю трахати твою мокру піхву. -Так.
-Ти класна. -Твій член проштовхується в мене.
Бляха.
У тебе не стоїть.
Ні, начебто стоїть.
Кохана.
Усе гаразд.
Я просто… Мені треба в ванну.
Як прийдеш, зроблю так, що ти кінчиш.
Ніно!
Джуді Ґарланд — довбана генійка.
Де, бляха, докторка Вільямс тримає каву?
-Чи вона п'є лише зелений чай? -А ти не пила щойно в Ґрейт-Баррінгтоні?
-Пішов ти. -Скуштуй.
-Скуштуй, кохана. -Я не хочу.
-Скуштуй. Ну ж бо. -Я не хочу.
Мамусю! Нарешті я тебе знайшла!
Боже, ти вся мокра!
Ми бачили горобців і вільшанок!
Марто, це дім татової вчительки. Зніми взуття.
У цьому домі треба бути обережними.
-Я голодна. -Татко з'їв твою їжу.
Ти казав, що ми зготуємо млинці, щоб сонце вийшло. Нащо ти їх з'їв?
Маленька, зробимо, обіцяю.
На що дивишся? Обнімашки?
Боже мій.
Мандрівники.
-Мандрівники! -Мандрівники. Будь тут.
Мабуть, ідуть стежкою Катамаунт.
Хто такі мандрівники?
Ти жартуєш?
-На трішки. У них немає їжі. -Джо, зараз не 1985.
-Що з тобою? Вони змокли. -Джо, не приводь їх сюди!
Схоже, ви довго в дорозі.
Так. З квітня.
-Чудово. -Дякую.
-Можна спитати, скільки вам років? -Сорок два.
Боже.
Без дітей життя інакше.
У мене є діти.
У мене троє дітей. Дванадцять, дев'ять і сім.
Вони в Лондоні, з їхньою мамою.
То ви втекли разом?
-Мабуть, так. -Так.
Ми зобов'язані робити стільки дурниць. Із самого дитинства.
-Зобов'язані? -Так.
Те, що сталося з нами, — єдине що має сенс,
відколи я народилася.
Браво!
Ваша італійська така гарна.
Така жіночна.
Леда — надзвичайна науковиця, вивчає сучасну італійську літературу.
Господи, Джо.
Я вивчала перекладознавство.
І сучасну літературу.
Над чим ви працюєте?
Я майже не працюю.
-Вона працює над перекладом Єйтса. -Єйтса?
-Ні. -Італійською? Це…
Це як шоколадний шоколад.
Що це?
-Не знаю. -Це Оден.
«Холодне скривлене крило Упало вздовж мого тіла».
Дурниці.
Це я їх цього навчила.
Це з «Кризи».
Жарт для своїх.
Чудово.
Браво.
Нічого собі.
Дякую!
Чао.
Даси мені щось своє почитати?
-Щось моє? -Так, твою роботу.
Так, звісно.
Як його доньки?
Як вони?
Не доньки.
У нього хлопці.
-Не давай їй. -Чому?
МАЛЕНЬКА ДІВЧИНКА СУМУЄ ЗА ЗГУБОЮ
ВИНАГОРОДА
Боже.
Маленька моя.
-Хто це? -Це Лайл.
Відімкнув своїми ключами внизу.
-Не хотів вас турбувати. -Усе гаразд.
Побачив машину, подумав, що ви прийшли з пляжу.
Так.
Не хочу вам заважати,
та якщо любите восьминога, цей ще годину тому плавав.
Восьминіг.
Ктаподі.
-Ви говорите грецькою? -Трохи. Я тут уже давно.
-Хочете зайти? -Чудово.
-Ви вже вечеряли? -Ні, я ще й не обідала.
Уже майже 17:00.
Він такий свіжий, що можна й сирим їсти.
Як на мене, це огидно. Чи це такий брудний жарт?
Пробачте.
-Може, смаженого? -Я не вмію його чистити.
Я вже почистив. Це займе дві хвилини.
Гаразд.
Коли я вперше сюди приїхав,
восьминогів можна було голими руками зі скель знімати.
Ми вішали їх на мотузках для білизни, як старі пані.
Будьмо.
Мій тесть казав, що були часи, коли ти йшов
з Мартас-Він'ярд до Нантакета по спинах китів.
Ви одружені?
Не з 1980-их.
У вас є лимон?
Ваші діти, мабуть, любили восьминогів. Гарні спогади про дитинство.
Вони росли з мамою у Філлі.
Мій старший син старший за вас.
Я так не думаю. Я стара.
Тобто стара? Вам скільки, сорок?
Сорок два?
Сорок три?
Сорок чотири?
Сорок п'ять?
Сорок шість?
Сорок сім?
Сорок вісім, Лайле.
Двоє дорослих дітей. У мене доньки. 25 і 23.
Марта змалку турбувалася про мене.
Бідолашна. Перевіряла, чи я їм, чи не померла вночі, як маленька мама.
Б'янка така, як її батько. Наче хотіла мене змінити.
Наче її порочність була для мого ж блага.
Моєму найстаршому 50.
Власне, 51.
Тому я виграв.
Я тричі дідусь.
Вони такі м'якенькі, коли малі. Їхні маленькі тільця.
-Ваші діти на острові? -Ні.
Колись сюди з Гідри приїжджав Леонард Коен.
Ми разом писали пісні. Їм подобалося, коли я про це розповідав.
Не справжні пісні. Просто дуркували. Їм подобалося.
Знаєте уні?
Ні? Морські їжаки…
Пурпурові, гарні мушлі.
Я наповнював їх ватними кульками
і відсилав у Філлі на їхні дні народження.
Я пошукаю для ваших дівчат.
Схоже, ви справжній сім'янин.
Так.
Так, я вчив…
Я вчив їх плавати.
Крім наймолодшого.
Пробачте. Це було… жорстоко.
Ні. Бляха, пані.
Я теж жорстокий.
Гарна в нас компанія.
Звучить мило. За що п'ємо?
Це означає «злий».
«Жорстокий».
Вам тут, мабуть, самотньо.
Я вже нарозважався.
-Вам погано? -Ні, усе добре.
Може, приляжете на хвилинку?
Усе минеться.
Нема чому минатися, Лайле. Усе добре.
-Хочете кави? -Ні, дякую. Сидіть, не рухайтеся.
Ну ось. Вже трохи порожевіли.
А то ви зблідли.
Так.
Ви не проти, якщо я палитиму?
У ній вода.
Рожева вілла.
Я мушу відповісти.
Дозволь мені відповісти. Ні.
Алло.
Алло?
Мамо!
-Мамо, дзвонить професор Коул. -Що?
Дзвонить професор Коул.
-Дзвонить. -Професор Коул…
Я не знаю, чи зможу придбати квиток за такий короткий термін.
Боже мій. Це…
Мені підготувати доповідь чи…
Ні, усе гаразд.
Дякую за таку можливість.
Усе гаразд.
Добре.
Добре, дякую.
Ми побачимо татка?
Я залишила свій номер і номер Джо,
а ще номер школи Б'янки й садочка Марти.
І ще номер педіатра…
У Марти застуда.
Нічого страшного, але їй треба випити ложечку настою з бузини вранці.
А потім можете дати їй це. За гарну поведінку.
А ще я залишила зволожувач біля її ліжка, ввімкнете на ніч.
І вона любить Гепардика.
Якщо вона сумуватиме вночі, дасте їй Гепардика.
Ще я записала номер мами Джо,
і я дзвонитиму щовечора на вечерю, тому… Дякую!
Ще номер моєї мами, але їй дзвоніть лише якщо з іншими не зв'яжетеся.
Я зготувала вечерю на середу, четвер і п'ятницю, і позначила, котра на коли.
Ще я замочила чорну квасолю, але не мала змоги… Ви готуєте?
Я залишила рецепт на холодильнику. Не хочу, щоб вона зіпсувалася.
Вітаю…
Можна замовити вино?
Ні, лише склянку.
Дякую. А у вас є шампанське?
Так. Ні, усе гаразд…
Скільки за пляшку? Я святкую.
-Вітаю. -Вітаю, Ледо.
Ось моя робота.
Не впевнений, що вона переконлива.
Камю вважає,
що онтологічна порожнеча всесвіту
бореться проти внутрішнього людського прагнення
до метафізичного сенсу.
Відтак, дратує те, що «Театр абсурду» Есліна…
Бурдьє…
Помилка Бурдьє в тому, що він часто забував першу частину свого імені.
Пробач, Волтере. Волтер дуже чутливий. Де він?
Це жахливо.
Але я хочу розглянути те,
і обіцяю, я повернуся до Одена,
що є не тільки невимовним,
але й непродуманим.
Мене дуже зачепила нещодавня думка Рікера
про мовну гостинність і…
Але його ім'я, Рікер…
Боже, мені слід підкреслити другий склад,
бо він іде від серця.
Яблуко…
Об'єкт…
Я читаю найдивовижніший твір Одена «Криза» у перекладі Леди Карузо.
І мені здається, вона випередила
думки Рікера про мовну гостинність.
Для неї
гостинність іде від втримання уваги,
навіть у кризу.
Як каже Сімона Вейль:
«Увага — найрідкісніша й найчистіша форма щедрості».
Раптом він сказав моє ім'я. І це було…
Це було так дивно.
Він… Ні, він говорив про видання Одена.
Він казав, що…
Він казав, що я випередила праці Рікера про переклад і…
Що я передбачила праці Рікера про переклад,
і це було… Тобто
сказитися можна.
А в Коула був такий вигляд, наче…
Він обернувся, як у сповільненій зйомці. Він лютував.
Леда Карузо занурилася в міфологію Одена.
Дякувати Богу, бо коли хтось намагається приглушити сумніви,
виникає тиранія.
У неї вітрянка?
Нічого собі, у неї ж була застуда. Температура висока?
Це невисока температура. Ні.
Я навіть його останніх робіт не читала.
Це лише мої думки.
Так. Я поговорю з нею.
Привіт, сонечко.
Привіт. Свербить?
Я знаю. Це неприємно.
Татко поставив тобі диск?
Тільки не забудь, буде трішки страшно, коли…
Можеш повисіти хвилинку, сонечко?
Так. Іду.
-Вибачте, що турбую. -Ні. Нічого.
Я прийшов вас привітати з успіхом.
Дякую.
Роботу про Єйтса треба закінчити зараз.
-Важливе ще одне видання. -Так. Звісно.
Я скажу Гарді, як ми працюємо.
Вечеря за 20 хвилин в обідній залі.
-Я домовився про місце для вас. -Боже. Дякую.
Вітаю. Пробачте, здається, це моя машина.
-Здається, ваша машина? -Так. Орендована.
Перепрошую.
-Лайл казав, ви орендуєте його помешкання. -Правда?
У вчителів відпустка ціле літо. Клас.
Це робоча відпустка.
У мене теж.
Дякую, що допомогли з Еленою.
І з Ніною. Вона буває розсіяною.
Аякже. Пробачте.
-Це не моя машина. -Ні.
Бувайте.
Я не знав, що ви тут.
-Дуже радий зустрічі. -Я теж.
Ваша робота вражає.
Дякую.
Вражає.
Дякую.
Він серйозний науковець,
але це просто неймовірно.
-Що саме? -Ну…
Буде цікаво спостерігати, яку тактику заманювання він обере.
Пробачте.
Де офіціант?
Шампанського.
Не плачте. Ні. Ви були неперевершені. Мені сподобалися жарти про їхні імена.
-Ви були більше схожі на людину. -Людину?
-На противагу чому? -На противагу богу.
Ваше ім'я. Леда. Дуже провокативне.
Ви думаєте про Єйтса.
Так благородно. Прямі асоціації зі зґвалтуванням.
Господи.
Закладаюся, ви знаєте його напам'ять.
Італійською.
Вражаюча дівчина.
Я хочу з тобою кохатися.
Але ти заміжня, тому…
Ти почни.
Привіт!
Привіт, мавпенята.
Я скучила.
-Cкучили за мною? -Так.
-Так? -Так.
Я б трахнув цю піхву.
Ні, вона застара.
Я б дав їй відсмоктати, якби не треба було бачити її лиця.
Перепрошую, ми намагаємося дивитися кіно.
Гаразд.
Якщо ви не здатні себе контролювати, нам доведеться викликати охоронця.
Охоронця! Вона хоче викликати охоронця.
Так, суко. Викликай охоронця! Викликай того мудака!
Агов?
Тут є хтось?
Так. Вітаю.
Привіт. У другому залі група молодиків усім заважає.
-Заважає? -Кидаються попкорном, кричать на екран.
Кричать на людей. Заважають.
Гаразд. Повернути вам гроші?
Ні. Зробіть щось із ними.
Добре. Пробачте. Я про це подбаю.
Дайте мені хвилинку.
-Дякую. -Гаразд.
Пішов ти!
Ні! Я повідриваю вам крихітні члени
і згодую вам, як арахіс.
Це неприйнятно, я викликаю поліцію!
Викликай поліцію, суко.
Сині життя важливі!
Досить!
Пішла ти!
Мамо, ти взяла щось поїсти?
Ти маєш щось поїсти?
Чорт.
Ми поїмо пізніше. Іди туди й пограйся.
Мамо, тут чоловік з кульками.
Я хочу кита.
Я знаю, що він уміє робити китів.
Талановита, бляха. Ти, бляха, талановита.
Мамо.
Я не хочу кінчати тобі в рот.
Я хочу зачекати, поки ти будеш у мені.
Може, для тебе добре не отримувати того, чого ти хочеш.
Будь ласка, мамо.
Так, бляха.
Так, маленька. Я привезу тобі цукерок з Лондона.
Що?
Я не можу…
Б'я… Я не можу…
Б'янко, оберни телефон. Я не чую Марти.
Добре, діти. Я теж дуже хочу вас побачити. Люблю вас.
Ні, ви перші. Так краще.
Люблю вас. Бувайте.
Люблю вас.
Добре.
Ненавиджу говорити з дітьми по телефону.
Що?
Ненавиджу говорити з дітьми по телефону.
-Їм теж не подобається. -Не кажи так.
Це правда.
Не кажи так.
Гаразд.
Б'ЯНКА
Алло?
Чорт.
Алло?
Так, це я.
Усе добре?
Так, я біля останнього лотка біля човнів. Де продають прикраси.
Я нікуди не піду.
Я іду за вами вже десять хвилин.
-Так, ви казали. Усе добре? -Що? Так.
Ваш номер висвітився в мене вчора.
-Ви мені дзвонили? -Так.
Пані.
Привіт, маленька. Тобі вже краще?
Їй потрібні ліки.
-Ляльці? Вона хвора? -Ніяк не заспокоїться.
Хоче свою ляльку. Чорт.
-Постійно падає. -Гей.
Можна?
Моя бабуся використовувала шпильки. Більше не впаде.
Добре. Капелюх.
Так добре?
Поправте собі.
Відколи зникла лялька, вона мене до сказу доводить.
З нею щось не так. Вона не спить.
Зовсім. Вона не спить, якщо мене поруч нема.
А якщо я ворухнуся…
Я дуже втомилася. Страшенно.
Я пам'ятаю.
Я знаю, що ви бачили мене з Віллом.
Не хочу, щоб ви думали про мене погано.
Я ні про кого не думаю погано.
Так.
Так, я так і знала. Щойно я вас побачила…
Я подумала: «Хочу бути як та пані».
Те, що ви бачили, нічого не означає.
Ні?
Ні.
Я не дозволю собі захопитися. Просто…
Але я щаслива.
Я щаслива, що в мене є Елена. І все решта.
Я…
Я зустріла чоловіка ще юною.
І він від мене шаленіє.
І від неї.
Він каже, що мої груди розміру його долоні.
Що б він зробив, якби побачив вас з Віллом?
Перерізав би мені горло.
Не хочу говорити про нього.
У мене є п'ять хвилин, поки Каллі скупиться.
-Не хоче, щоб ви зі мною говорили? -Вона мені все забороняє.
Та якого фіґа?
Можна щось спитати?
Звісно.
Що сталося в іграшковій крамниці?
Ви говорили про доньок,
і тоді щось сталося.
Ви знаєте, про що я?
Так.
Я пішла.
Коли старшій було сім, а молодшій п'ять, я пішла.
Я покинула їх і не бачила три роки.
Ви не бачили своїх дітей три роки?
Ні.
Хто про них дбав?
Їхній тато і моя мама, а тоді я повернулася по них.
І як вам було без них?
Неймовірно.
Я наче намагалася не вибухнути, а тоді вибухнула.
Не схоже на «неймовірно».
Гаразд.
-Іде Каллі й ваш чоловік. -Мій чоловік?
Якого фіґа він тут робить? Він мав приїхати завтра.
Бляха. Мушу йти.
Привіт.
-Привіт. -Привіт.
Що ви робите? Привітайтеся з мамою.
Марто, ну ж бо. Привітайся.
Усе гаразд.
-Можна тебе обійняти? -Нумо.
Ти вже будеш удома, мамо?
Я сьогодні вдома.
Помиєш мені волосся після вечері?
Я не залишуся на вечерю, дитинко. У мене літак.
Гаразд.
Але я купила вам подарунки.
І гарні сукні.
Ось.
Привіт.
Твоя!
Ти розбудила лоскітливого чудовиська. Чудовисько в місті.
Б'янко, допомогти тобі застебнути?
Ні.
Добре.
Покажи мені свою сукню.
Красуня.
-Ледо, можна тебе на хвилинку? -Звісно.
Будь ласка, не роби цього.
Чого ти хочеш? Щоб я став навколішки?
Хочеш відрізати мені яйця? Чого ти хочеш? Скажи.
Його член у тебе в роті, що ти мовчиш?
Джо, це тут ні до чого.
Бляха.
-Я пішла від нього. -Пішла?
Це ти добре вмієш.
Ти думаєш, я довбаний ідіот?
По-твоєму, я кретин?
Будь ласка.
Вони дівчатка. Що мені робити?
Джо, у мене в голові паморочиться.
-Відвезу їх до твоєї мами. Я не можу. Так. -Правда?
Ти мені погрожуєш?
Це помста.
Це лінь.
Привезеш їх туди,
і вони потонуть в чорній дірі лайна.
У довбаному лайні, з якого я вирвалася.
І ти таки кретин. Мама навіть школи не закінчила.
І що?
-Мамо. -Що?
Можеш почистити зміючкою?
Що?
Почисть зміючкою.
Будь ласка.
-Можеш усю почистити? -Можу.
Дивися, щоб не обірвалась.
Ні, я не дозволю.
Це наземне чи морське чудовисько?
Морська змія. Так.
Одна довга смужка. Буде в нас зміючка.
Одна довга смужка.
Дуже довга.
Довша, ніж завжди.
Вона може закрутитися вгору?
Трішки крутиться.
Крутиться.
Мамо, ти куди?
Ти куди, мамо?
-Мамо? -Ти повернешся?
Коли ти повернешся?
Мамо?
-Ти куди, мамо? -Мамо!
Мамо!
-Що скажеш? -Ні, дякую.
-Скажи «так»! -Гаразд.
Сумку можете залишити тут.
Люблю цю пісню!
Ледо, тобі краще піти.
Вілле?
Усе гаразд?
Це було прекрасно.
Подарунок, який ви зробили Ніні. Вона дуже вдячна за вашу доброту.
Гаразд.
Я хочу дещо попросити.
-Що? -Можна я зайду?
Не варто.
Добре.
Ніна питала, чи не позичите ви нам своє помешкання на кілька годин.
Перекажеш Ніні, що я хочу з нею поговорити?
-Коли? -Коли вона забажає.
Її чоловік поїде в неділю. До того це неможливо.
Тоді в понеділок.
Ви сердитеся?
-Ні. -Ви здаєтеся сердитою.
Ні, Вілле, управитель знає Ніну і веде бізнес з її сім'єю.
Лайл? Дасте йому 20 €, і він нічого не скаже.
Чому ти саме мене просиш?
Ніна просила.
Добраніч.
Вставай!
-Вставай! -Елено.
Вставай.
Давай.
Вставай!
Ну…
Вставай!
Мамо, вставай!
Ходімо купатися, мамо.
-Йдемо купатися. -Я її відведу.
Я іду.
Відчепись.
Нумо.
Вам допомогти із сумками?
-Що? -Вам допомогти?
Тітка просила спитати.
Ні, дякую.
Так?
Це Ніна.
-Привіт. -Привіт.
Я думала, вас не буде до понеділка.
Ні.
Дайте мені хвилину вдягтися.
Ні, у мене буквально хвилина. Просто…
Я сказала Каллі, що куплю краплі для носа для Елени,
бо вона постійно у воді.
І ніяк не позбудеться нежитю, тож…
Сідайте.
Тут гарно.
Так. Дати вам ключі?
Якщо ви не проти.
Мене це не стосується.
Ні?
Ви сказали, що щасливі з чоловіком.
Так.
Так, ви сказали, що ви всім задоволені.
Так.
Я не знаю.
А ви що скажете?
Що ви маєте робити те, що хочете.
Де ви живете?
Кембридж, біля Бостона.
-Я приїду до вас. -Я запишу вам адресу.
Гаразд.
-Це минеться? -Що?
Я не знаю, як це назвати.
У мене депресія чи що…
Але вона минає.
Я думала, ви поспішаєте.
Так.
Якщо це було неймовірно, чому ви повернулися до доньок?
Я їхня мама. Повернулася, бо скучила.
Я дуже егоїстична людина.
Я маю вам ще дещо віддати.
З вами все гаразд?
Так, так буває, коли я швидко встаю.
Що?
Ви її знайшли?
-Де ви її знайшли? -Ні, я її взяла.
Чому?
-Не знаю. -Ви не знаєте?
Ні.
Але я не розумію.
Гадали, лялька нам не потрібна?
-Я просто гралася. -Гралися?
Ми… з розуму сходили.
Ви нас бачили.
Я не природжена мама.
-Бляха. -Вибачте.
Бляха! Як так можна!
Ніно, візьміть ключі!
Я їду сьогодні. Помешкання порожнє до кінця місяця.
-Пробачте. -Мені нічого від вас не треба.
Ви така молода, і це не минає.
-Нічого не минає… -Ви хвора курва.
Краще стережися, суко!
Що це?
Це називається пупок.
-Чому це називається пупок? -Це…
Називається пупок, бо…
-Як іще називають пупок? -Не знаю.
-Пупчик. -Пупчик!
Пупчик, так.
-Пердунчик! -Просто пупчик.
Схожий на ґудзичок.
Цей опуклий.
А цей увігнутий.
-Алло? -Б'янко, це мама.
Мамо! Марто!
Ви обоє там.
-Привіт, мамо. -Марто, маленька.
Я лишила стільки повідомлень. Я думала, ти мертва.
-Мертва? -Так.
З тобою все добре?
Ні, я жива.
Кажи.
Розкажи мені.
Одна довга смужка. Буде в нас зміючка.
Буде в нас зміючка.
НА ОСНОВІ РОМАНУ «THE LOST DAUGHTER» ЕЛЕНИ ФЕРРАНТЕ
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин