Pridite, otroci, in prisluhnite,
saj nosi zgodba, ki vam jo pripovedujem, poduk.
Poduk, ki bi vas lahko nekega dne, obvarovala.
Zato se zberite ob meni in me pozorno poslušajte.
To je zgodba o Lepem otroku z rožnato kapico.
Njeno rojstvo je bilo darilo materi in očetu
v času hudega trpljenja in lakote.
Vsa vas se je strinjala, da je najlepši otrok.
Toda lotila se je je bolezen
in napovedovali so, da bo prva zima zanjo tudi zadnja.
Oče se ni želel križem rok sprijazniti s takšno novico.
Šepetalo se je o čarovnici,
ki je zmogla ozdraviti vsako bolezen.
Oče je moral le biti pogumen
ter zaupati temi.
In res je bil.
In res je zaupal.
Toda ko je čarovnica odnesla bolezen,
je namesto nje pustil dar.
Zgodilo se je, da je bila otroku podarjena jasnovidnost.
Vsi so sprva želeli, da jim napove prihodnost,
toda nihče ni želel slišati, kar je videla.
Saj vsakogar vedno doleti bridki konec.
Za kar je poskrbela sama.
Kmalu je postalo jasno,
da je imela še drugačno moč.
Zdelo se je, da se ne bo usmilila nikogar.
Niti lastnega očeta,
ki je ogromno žrtvoval zanjo.
In tako je bilo ukazano,
da se je otrok vrnil temi, ki jo je ustvarila.
Skrili so jo globoko v gozdu,
povsem samo,
kjer se ni imela s kom igrati.
Toda sama je znala
najti prijatelje.
Otroci, zato vas prosim, pazite se darov.
Pazite se tistih, ki vam jih ponujajo.
In pazite se tistih, ki jih rade volje vzamejo.
DrSi predstavlja METKA IN JANKO
Pravljice ti na čuden način zlezejo v glavo.
Ne spomnim se, kje niti kdaj
sem prvič slišala zgodbo o Lepem otroku v rožnati kapici.
Zdi se mi, kot bi jo od nekdaj poznala.
Le kako postaneš glavni junak pravljice.
In ali bi si sploh želela tega.
Prestati si moral ogromno strašnih nevšečnosti.
Nato pa se je večinoma prikazal neki princ in te zbudil.
Toda tu ne vidim nobenega princa.
Samo svojega bratca.
Povsod me spremlja
in vse moram deliti z njim.
Toda vsaj moj je.
Zakaj si tako oblečena?
Z Johnom Strippom sem bom dobila.
In z njegovo soprogo, če jo ima. Mama misli, da potrebuje gospodinjo.
Zakaj imaš ustnice čudne barve?
Dobro.
Če bom kdaj videla magari drobtinico peciva,
boš prvi izvedel.
Prav?
Znaš brati?
Ne. Znam pa peči pecivo in prati perilo.
Tvoj oče je bil kmet, kajne?
Ja, bil je. Šel je po svojo nagrado.
Mama je zdaj sama in trudi se po najboljših močeh.
Dokler se ne znebimo te grozne nadlege, ne bo mogla veliko.
Pravijo, da je dežela prekleta. –Samo s človeško nesposobnostjo.
Tako kot je skoraj vse.
Res je smešen sistem.
Neumno je dolgovati pridelek nekemu škofu,
ne smemo pa niti nahraniti …
Dobro bi bilo omejiti število besed, ki pridejo iz tvojih ust.
Ja, gospod.
Stori nekaj lepega za starca. Prav?
Raje reci "milord".
Ja,
milord.
Pridno dekle.
Našim gostom je tako ljubše.
Nekaj te moram vprašati.
Si ohranila svojo deviškost?
Kako, prosim? –Prosiš lahko po mili volji,
toda moje vprašanje ostane.
Ali si
nedotaknjena?
In če bi iztegnila roko in ga mahnila?
Bi me dlan zapekla od ponosa ali ne bi čutila ničesar?
Bi te pobralo, če bi se mu nasmehnila?
Če bi se samo zahvalila?
Ni potreboval gospodinje.
Ne moreta ostati tu, Metka.
Zakaj ne?
Ker ni dovolj prostora.
Tukaj je prevelika gneča zaradi duhov.
Duhov, ki so lačni vsega,
česar ni več.
Duh tvojega očeta sedi tam.
Tudi moj bo kmalu prišel.
Ne smete tako govoriti. –Vzemi brata in pohiti v samostan.
Vrzi se sestram pred noge in prosi, naj vaju sprejmejo.
Janka ne bodo sprejeli v samostan.
Sama pa ne bi prosila, naj me vzamejo.
Potem pa kar začnita kopati svoja grobeka.
Metka.
Ko bosta z bratom prijela za lopato,
izkopljita jamo še za mamico.
Poberi se!
Da te ne razkosam na majhne koščke.
Brata sem zvlekla iz postelje
in skupaj sva pobegnila iz edinega doma, ki sva ga imela.
Vrata so loputnila za nama,
pred nama pa se je razgrinjal široki hudi svet
kot grozljiva usta.
Morala bi izbrati moškega v hiši.
Molči o tistem, česar ne veš.
Zakaj vedno to počneš? –Ničesar ne počnem vedno. Nisem ura.
Težave povzročaš. Svojo sobo bi imela.
Prej ali slej bi videla drobtinico peciva.
Ničesar ne dobiš, ne da daš nekaj drugega.
Kdaj se bova lahko vrnila k materi?
Se spomniš vdove, ki je dajala očetu jajca, dokler je imela kokoši?
Tu blizu živi.
Mogoče ima posteljo za naju.
Kako vidiš tako daleč?
Ni mi treba videti, da bi vedela, da nekaj je.
Si prepričana, da živi tu ženska?
Prepričana sem, da je nekoč živela tu.
Ne diši, kot da bi tu živela ženska.
Tiho. Hvaležen bodi za streho nad glavo.
Ni ravno mučilna postelja.
Pridi.
Misliš, da je mama dobro?
Mislim, da ji je dobro, dokler je dobro nama.
Metka,
bo z nama vse v redu?
Če bom imela kaj besede pri tem.
Bratec!
Metka! Na pomoč! Spravi ga z mene!
Hej!
Saj ni mogoče.
Rekel bi, da so vaju spodili od doma.
Znajti se morata sama samo z obleko in kožo na sebi,
ki ni nič posebnega.
Sekiro imam.
Priznati moram, da se dobro skriva v tvoji senci, mladenič.
Reči hočem, da imam sekiro doma.
Molči. –Z veseljem vaju usmerim h gozdarjem.
Dobri ljudje so. Veliko denarja. Hrane, če si jo lahko prislužita.
Novo sekiro boš dobil.
Pokazali ti bodo, kako jo vihtiš.
Ti, dekle,
pa se boš podučila o poznavanju zelišč in zemlje.
Če te posvetni moški ne bodo izkoristili drugače.
Gospod, kaj vam lahko ponudiva v zameno za obrok?
Sami bi ga pojedli, če ne bi bilo naju.
Zajec mi ne tekne.
Kaj potem hočete od naju?
Nimata ničesar, kar bi želel ali potreboval.
"Dobrota je nagrada sama po sebi.
Toda krutost rani samo sebe.
Zlobni živijo s prevarami,
kdor pa sadi pravičnost, žanje prave sadove.
Resnično, tisti, ki ravnajo pravično, bodo dobro živeli.
Kdor pa gre za zlom, bo umrl."
Toda vsi umirajo. –Res je, toda ne že zdaj.
Najejta se in morda bosta dovolila, da vama pripravim kopel.
Ta poba je tako umazan, da bi bil brez beločnic kot gnoj.
Je varno zaupati nekomu, ki se prikaže, ko ga potrebuješ?
Ali se zdi preveč, kot da je pripravljen ležal zvit kot kača?
Dva dneva in noči hodita proti zahodu.
Držita se poti, ki sem vama jo narisal,
in našla bosta, kar iščeta.
Če bosta zašla s poti, bosta naletela na volkove.
Takrat se ne ustavljajta za pogovor.
Očarljivi in lepi so, pogovarjati pa se ne znajo.
Zakaj nisva mogla ostati pri lovcu?
Če bi hotel otroke, bi najbrž naredil svoje.
Naredil? Iz česa pa?
Ti moram res vse pojasniti?
Toda mama naju ni naredila.
Ptice so naju prinesle skozi njeno okno.
Prav imaš, Janko. Res sem bila neumna.
Si končal? –Ja, ampak še vedno sem lačen.
Naravna posledica preobjedanja.
Se dobro spomniš očeta?
Ne dobro.
Še enkrat mi povej pravljico.
Tisto o Lepem otroku z rožnatim … –Ne zdaj.
Prestrašna je, pa boš videl tisto, česar ni.
Tisto, kar verjetno je.
Meni se ne zdi strašna.
Pomaga mi zaspati.
Metka, strah me je.
Tam zunaj ni ničesar in nikogar.
Metka.
Materi sem povedala, da vidim stvari,
kot da sanjam, a sem budna.
Toda vedno je poudarjala, naj nikomur ne povem.
In da deklice ne smejo …
Kaj, presneto, počneš? –Vadim za življenje pri gozdarjih.
In rekla si "presneto".
Hej!
Tvoja vadba povzroča nepotrebni trušč.
Oprosti. Lačna sem.
Jaz sem bolj lačen od tebe.
Ker si pujs. –Ti si večji pujs.
Prav imaš, res sem.
Kdaj bova spet jedla?
Metka?
Metka, sestradan sem.
Podobno je gobi.
Ja, vendar so različne kot ljudje.
Morda je ta sovražna. –Kako pa veš?
Mogoče jih lahko vprašava.
No, tu sva in vesela sva, da sva vas spoznala.
Predolgo sva že brez hrane.
Če vam iskreno in odkrito povem,
čisto resno sva vas mislila imeti za obrok.
Zato mi povejte, čudne male reči,
ste dobrohotne ali ne?
Kaj pravi?
Čeprav se mi zdi čudno, mislim, da pravi: "Pojej me."
Pojdi z mano.
Poišči me.
Pridi z mano, sestra.
Metka, je to tukaj?
Če ni, potem tudi midva nisva.
Vohaš?
Metka, po pecivu diši.
Hej. –Pusti me!
Metka, po pecivu diši. Ne morem se upreti.
Metka, jesti moram.
Ostani tako, da te vidim. –Tobogan imajo.
Ampak ne vidim otrok.
Veš, po slanini diši.
Poglej skozi okno ali nekaj.
Torej?
Kaj je notri?
Nebesa.
Kaj je?
Metka, pridi pogledat!
Janko.
Bratec!
Ti si najbrž sestra, o kateri sem toliko slišala.
Previdno s tem, ljubica.
Grozno bi bilo sprožiti nekaj, česar ne moreš ustaviti.
Nisva vas hotela okrasti, gospa. –"Gospa"? Misliš, da sem poročena?
Vidiš ob moji nogi verigo s kroglo?
Povej, kako sta se znašla v mojem gozdu,
tako ljubko ranljiva.
Najino mamo so se lotile težave.
Po navadi se to materi najprej zgodi.
Sestra ni hotela v samostan. –Molči.
Dvomim, da je samostan primeren
za dekle z dejanji v kosteh.
Čeprav je na teh kosteh komaj kaj mesa.
Ne pričakujete gostov? –Gostov? Raje imam ščurke.
Samo preverjam, da ne bi bila ušiva,
ko bosta položila glavo na mojo blazino.
Joj!
Dovolj si čist.
Zdaj pa jejta. Odpočijta se.
Postelja je že pripravljena.
Hvala vam.
Vendar bova ostala le kratek čas, saj morava naprej.
Mleko. Dobro je za kosti.
Las tu, las tam.
Oči imam očitno večje od želodca.
In očitno so tvoja usta prevelika za usta.
Mama bi me odrla.
Mama me je požrla.
O, lepa ptička sem.
Ne!
Zajtrk!
Ne boš jutranje zveri, lepotica?
Ne, hvala, gospa. –Naj poje vso zelenjavo,
jaz pa bom pojedel vse meso, da bom močan kot vol.
Dovolj močna bo.
Tako kot vol, ki s svojimi iz rastlin pridobljenimi kostmi
vleče voz in debeluha na njem.
No, še en je šel po tleh.
Vam smem pomagati?
Kaj praviš? –Da bi lahko v zameno za vašo velikodušnost ponudila,
da se jaz sklanjam do tal.
To pa je nekaj novega.
Peči in prati znam, postiljati postelje
in skrbeti za vse živali, ki bi potrebovale skrb.
Jaz pa znam sekati drva. –Lahko se nauči. –Res je.
Po navadi ne dajem dela otrokom,
v tem primeru pa se mi zdi poštena kupčija.
Dokler ne greva naprej iskat trajnejšega bivališča.
Kmalu bova delala z gozdarji.
Rekla bi, da bodo morali gozdarji še malo počakati.
Kdor najde, obdrži.
Drsna vrata na tvoji desni.
Lužina in kis je na tisti polici.
Milo iz živalskega loja je tam.
Dvigni rezilo takole,
nato jo počasi pritisni.
Odlično.
Ko se boš naučil, lahko zbrusiš še druge v lopi.
Joj, joj. Res si čeden.
Ni razloga za kihanje.
Tudi v vročini rdečice se počasi prežema mraz.
Naj ti nekaj pokažem.
Korenina sladiča, česen, ognjič,
lišaj, cvet stolistnika, sladki grahovec in na koncu kuštravka.
Tukaj.
Kaj? –Spij.
Ne bi … –Jutri boš kot prerojena.
Če ne jutri, pa zelo kmalu.
Kakor koli, naredila boš prvi korak.
Smrad je samo grdi vratar pred palačo čudes.
Stopi k njemu pri durih in poglej, kaj se dogaja notri.
Z mano greš!
Neumna drevesa.
Znašla se boš.
Ne pozabi, kralj se boji, kot je tudi prav.
Kajti kraljica lahko počne, kar želi.
Metka, gol je.
Ti si na potezi.
Neurje se približuje. –Ni res.
Molči. –Ves dan sem bil zunaj.
Vem, kakšni so dežni oblaki in nobenega ni bilo.
Kakor koli, za vsak primer sem ti prinesla sekiro.
Kako ste vedeli? –Ker ženske pogosto vemo, česar ne bi smele.
Kajne, Metka? –Metka ni ženska.
Ne? In če ni?
Kaj je potem?
Je kača? Žaba?
Pujs?
Ne glej nas.
Ne glej nas tu.
Spodaj v naši luknji v tleh.
Postarali smo se tu spodaj.
Ne glej nas.
Ne glej nas tu.
Spodaj v tleh.
Postarali smo se tu.
Ne glej nas.
Sem sanjala takšne sanje zaradi težke hrane pred počitkom?
So bili sporočilo?
Opozorilo?
Sem zamudila priložnost, da bi se poslušala?
Hej.
Modro bi bilo oditi, preden ne bova več dobrodošla.
Kaj?
Oditi? –Ja.
In nadaljevati proti gozdarjem, kot sva rekla.
Tukaj sva našla delo.
In najbrž si opazila hrano.
Tukaj nekaj ni prav. –Ampak je prijetno.
Povej, kaj se skriva za to prijetnostjo.
Tukaj so slabe reči.
Katere slabe reči? –Recimo preobilje.
Kaj to pomeni? –Pomeni "preveč".
Preveč je, kar ni v redu.
Kje so živali? Od kod molze mleko?
Iz česa ustvari neskončno povorko sladic?
V tej hiši ali pod njo so ujete duše.
Zakaj vedno vidiš težave?
Nekaj zadaj ali spodaj? Nekaj skritega?
Ker je veliki pokvarjeni svet tak, kot je.
Zdaj sva varna pred svetom. nisi želela tega?
Morda me lahko jutri pošljete po živež.
Mati pravi, da znam dobro oceniti pridelek. –Ne bo treba.
Kadar ni pravi čas, zdržijo slive komaj tri dni.
Šunka pa ni nasoljena. Najbrž se kvari.
Pa se ne.
To!
Janko, Metka.
Na staro si naletela, ne? Ki se je preveč napila.
Drugo boš našla v omari na hodniku. Pri koncu.
Ko jo boš našla, naj ti nekaj pokažem.
Misel v tvoji glavi pravi: "Poglej v lopi."
Tu so žage za nabrusiti, da prežagajo mrtve kosti.
Misel v tvoji glavi pravi: "Poglej v lopi."
Tu so žage za nabrusiti, da prežagajo mrtve kosti.
Kaj žre z zobmi, a nikdar sito ni?
Sanjaš?
Včasih ponoči.
Včasih sploh ne zaspim. –Bediš?
Poslušaš gozd?
Dobro.
Zrak se meša z obiljem.
Samo seči moraš in vzeti.
To je tvoja moč, videti in vzeti skrito.
Majhen um verjame zgolj v tisto, kar lahko vidi.
Izreže majhen kvadrat, čaka, da se ga vzame.
Nikoli se ne vpraša, kaj vodi njegovo usodo.
Me pa vemo, da smo gospodarice svoje usode, kajne?
Takšne, kot sem jaz in takšne kot ti.
Pogovarjamo se z Veliko hranilko.
Daje nam seme obilja in me ga gojimo na vrtu.
Odtrgamo ga in z njim delimo pravico.
Pravite "mi", toda na nič nisem pristala.
Ni na tebi, da pristaneš ali ne, lepotička.
To je že v tebi.
Lahko dovoliš, da spi dalje
ali dovoliš, da se prebudi.
Zdaj pa mazilo.
Vidim, da si ji všeč.
Povej ji, kaj naj naredi. –Povem naj ji?
Že prej si govorila s stvarmi. Vem, da si.
Kaj zmore?
Več kot samo ležati kot razlito mleko.
Končno si se jo odločila prebuditi.
Toda kako je … –Manj misli, lepotička, in vedi več.
Izvoli. Svojo gospodarico čaka.
Mrtve kosti.
Še en grižljaj, prav? –Ne bi še enega grižljaja.
Tudi če me ugrizne, ne bi ugriznil.
Toda tvoja najljubša jed je, moj prvak.
Celo skorjico sem naredila.
In jutri bo še vedno tu, tako kot sonce.
In z manj pojasnil. –Molči, nevljuden si.
Ugrizni se v jezik in pojej.
Kaj počneš z njo ves dan?
Poučuje me.
O rečeh, ki mi lahko rešijo življenje.
Ali ga ustvarijo. –Veš, ni najina mati.
Res je, ni.
Veliko lahko da.
Ne bi razumel. Veliko darov ima.
Vedno govoriš, da na svetu ni darov.
Da se nič ne da, ne da se nekaj vzame.
Zato mi povej, kaj jemlje?
Zdaj me je strah. Rad bi šel domov.
Mater bi rad videl.
Oba veva, da tam ni ničesar. –Pa darila?
Si pozabila? Da se bojiš daril?
Nisem pozabila. –In zgodba? "Nekoč se je rodila deklica."
Ni tako. "–Vaščani so se strinjali, da je najlepši otrok."
Raje zapri usta! "–Imela je dar …"
Molči, poba.
Ker bom napisala svojo zgodbo.
Metka? –Bi rad odšel? Pokazala ti bom, kako.
Metka! Ne zapusti me!
Metka!
Pojdi z mano.
Seveda je bila le nočna mora, toda res sem se ga želela znebiti.
Toda da bi ga poslala samega v noč? To ni moglo biti res.
Janko?
Zunaj se muha.
Moč dreves krivi za svojo šibkost.
Deček je še.
Celo najmanjši kamenček otežuje potovanje,
ko se uspe prikrasti v čevelj.
Prevzela si ga kot breme.
Sinoči pa si ga stresla s sebe.
Sem ga res? –Ga nisi?
Nisi njegova mati.
Pa se ne spomniš, kdaj nazadnje nisi vedela, kje je tvoj deček.
Ne bi smel biti zunaj sam. –Mogoče ne.
Ti pa bi morala biti.
V posteljo moram,
da bom vstala ob zori in šla iskat brata.
Odličen načrt.
Toda bojim se, da me čaka nemirna noč.
Bi mi pripravili kaj za spanje?
Zaspanko ti bom pripravila. Vedno deluje.
Spala boš kot otrok,
če bi se otrok napil mamine zaspanke.
Ja. Hvala vam.
Previdno z uspavalnim napojem.
Listič ali vejica sem ali tja naredi čisto drugačno mešanico.
Napoj nočnih mor.
Torej lahko noč.
Hej.
Pridi. Ne sodiš sem.
Daj, poglej me.
Ni bilo več pomembno, če sem sanjala ali res doživela.
Groza tistega, kar sem videla pod hišo, je dokazovalo, kar sem že vedela.
Zdaj sem morala le ostati mirna in se delati neumno,
vsaj tako dolgo, da jo preslepim.
Nelagodna noč, kajne?
Si čutila veter z griča,
ki je tresel okna na vzhodni strani?
Mislim, da nisem.
Gotovo zaradi želenega učinka mojega uspavalnega napoja.
Si videla, da je sveže mleko?
Videla sem.
Njam.
Je kaj sledi po majhnem ubežniku?
Ne, nobene.
Naostrila bom nos in našpičila ušesa.
Greste kam?
Narava me ne pokliče pogosto.
Ko pa me, ji odgovorim.
Pazi na kotel, prav?
Pripravi mi skodelico čaja ob vrnitvi. Prilegla se mi bo.
In pusti hrano zunaj. Mogoče bom prišla kaj prigriznit.
Blagoslovljen bodi dan, če se drzneš znova roditi.
O nečem razmišljam. Morda je bolje, da Janka ni z nama.
Kaj res? –Kmalu se te bo bal,
kot naj bi se te vsi pametni moški.
In strah se hitro sprevrže v sovraštvo.
Naj se te spomni takšne, kot si bila,
ne takšne, kot naj bi postala.
Bom z vsem, česar me učite, nekoč imela veliko moči?
Boš.
Bom imela premoč in oblast nad vsem?
Skoraj nad vsem. Dolžne smo sprejeti svoje slabosti.
Imate kakšno? Šibko točko?
Samo tisto, ki je vzela del mene.
Samo tisto, ki je vzela del tebe.
In zate bo to strup.
Zato jo moraš požreti,
da ne bi ona prej pogoltnila tebe.
Naj zaužijem strup?
Kako bi drugače postala neranljiva?
Pri strupu je najpomembnejše to,
da izmed vsega v velikem zlobnem svetu
nič nima tako sladkega okusa.
Kaj ste naredili z mojim bratom? –Le s poti sem ti ga odstranila.
Samo njega imam na tem svetu.
Še enkrat to ponovi, pa ti bom jezik spremenila v cvet,
da te bo spominjal, kako lepa in neumna,
minljiva si se odločila biti.
Lahko pa greš po poti, ki sem ti jo obsijala.
Z mano naredite, kar želite, samo osvobodite ga.
Ne bi mogla tega.
Zakaj ne?
Ker je ta deček tvoj strup.
Zdaj ga je treba le še okusno pripraviti.
Ne morete. –Draga moja,
ne spomnim se časov,
ko mi je bilo mar za kaj drugega.
Zavidam ti,
ker stojiš na pragu lastne izkušnje,
še z vsem pred seboj.
Spet biti mlada.
Lepo uravnoteženo.
Občudujem uporabo.
Predvsem pa sem radovedna, zakaj.
Zakaj bi me poskusila uspavati, če je toliko dela?
Ne bom naredila, kar želite.
Nisem kot vi. –Obe sva ustvarjeni iz iste snovi.
Iz enake umazanije.
Kako bi drugače poznala mojo zgodbo, ne da bi ti jo morala povedati?
Vašo zgodbo?
Dobili sva enako darilo. Enako magijo.
Tako kot ona.
Z rožnato kapico.
Od kod poznate …
Vem, da je to tvoja najljubša zgodba, vendar je ne pripoveduješ prav.
Drži, bila je najlepši otrok, kar so ga videli.
Toda v sebi je bila gnila do kosti
in sladka kot kis.
Celo jaz sem jo sovražila, pa sem bila njena mati.
Ker mi je vzela vse.
In uničila bi tudi mene,
če se je ne bi prej znebila.
Zato sem jo vrnila temi, ki jo je ustvarila
in verjela, da bo s tem konec.
A sem se motila. Ostala je z mano.
V mislih, v sanjah,
prilepljena obme kot senca
z obljubo okušanja moči, ki jo ima.
Morala sem biti le pogumna
in zaupati temi.
In bila sem, in zaupala sem.
Tako kot ona sem se znebila vseh drugih vezi.
Očistila sem ploščo.
Pojedla sem svoje otroke.
Tako sem bila lačna uresničitve svoje moči,
da jih nisem niti prežvečila.
Prikrila sem se s starostjo,
da bi se zdela dobrohotna in šibka.
Postavila sem hišo,
takšno s primerno kuhinjo in jedilnico.
Če bi bilo treba, bi lahko naštela vsa imena.
Med njimi je bil Tomaž in Izabela,
prijazni Viljem in prečudovita Elizabeta,
Harold in Sara.
Pavel in Katja.
Zdaj pa samo zate
Janko.
Samo znebi se ga in sprejmi svojo moč.
Kako prikupen deček.
Prikupen in debelušen in čudovit.
Kje je?
Kje je moj brat?
Ostani malo, prav?
Kdo ve, morda boš celo uživala.
Upam le, da si lačna.
Čas je, da zaspiš, detece.
Poljubi sestro za lahko noč.
Bratec, poslušaj me.
Vem, da si tu. Rešila te bom.
Čeprav si slep, boš znova videl moj obraz.
To je moja večna prisega.
Dovolj je bilo. Pojdi gor v posteljo.
Priden fant.
Kakšen svet.
Janko, stoj!
Janko!
Metka. –Tiho.
Si dobro?
In tudi boš, dokler bom imela kaj besede.
Kaj pa ona? –Ne živi več tu.
Metka, strah te je.
Česa?
Sveta?
Ne.
Le sebe.
Bratec, vedno boš imel del mene.
Del mene, ki ga nisi vzel, temveč sem ti ga z veseljem dala.
S tabo bo šel, ko boš odšel.
Ko bom odšel?
Brez tebe?
Ja.
Zgodba, ki sva si jo delila, se bo zdaj razdelila.
Poti se nama bodo razšle.
Tvoja te bo odpeljala k tistemu, kar moraš najti.
Moja me bo odpeljala navzgor.
Rekla sem mu, naj pazi nate.
Poskrbel bo, da boš varno prispel.
Metka, še boš videla moj obraz.
Toda kam me pelje?
Ni ga bilo težko izpustiti.
Ne morem stati na njegovi poti,
kot ne bi smel on stati na moji.
Vsaj o tem je imela prav.
Naj najde svojo zgodbo.
In pogum, da jo izživi.
Tako kot bom šla sama zdaj izživet svojo.
Gojiti moram svojo moč.
Pomagala ji bom rasti in zaupala, da bom vedela, kaj naj z njo.
Vem, da je to moja izbira.
Lahko jo hranim s temo ali ji dam obilje svetlobe.
Pogledala sem, videla sem in razumela.
Ko je ječarka izginila in je njen ogenj ugasnil,
so lahko svobodno odšli.
In našli svoj mir.
In sama sem bila svobodna.
Da odidem in se ne ozrem več.
Ali ostanem in ustvarim nekaj novega na vsem uničenem.
Vedela sem, da se mi bo pot razkrila
ter bo od mene terjala le pogum
in zaupanje vase.
In pogumna sem.
In zaupala bom vase.
Režija
Scenarij
Prevod BLITZ Film
TVRip - Toyan Priredil in uredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija