Var vill du prata?
Vardagsrummet blir nog bäst.
Du måste lita på mig.
Det gör jag.
Jag önskar bara att vi slapp ha det här samtalet.
Varför lät jag honom reta upp mig och Mary Vaughn?
-Allt sånt. -Cal, sluta.
Det kanske är där problemet ligger.
-Jag vet inte när jag ska sluta. -Cal.
-Hur mår Stu? -Det är mest sårad stolthet.
-Varför slog jag honom? -Det ville alla.
Jag var rädd att han hade ett vapen.
Därför kallade jag på hjälp.
-Jag skyddade Maddie. -Vi vet.
Det är ingen ursäkt.
Ingen klandrar dig.
Jag begär inte att bli förlåten.
Jag gjorde fel. Jag kommer säga upp mig från alla uppdrag.
Ställa allt till rätta.
Du måste tänka på dig själv också.
Du behöver inte säga upp dig.
Imorgon pratar jag med åklagaren. Sen får vi se.
Vi vill alla hjälpa dig.
Jag måste hem.
Det är sent.
-Jag kan köra hem dig. -Ja.
Kommer strax.
Maddie, du kan väl åka med mig?
Ja…
Vilken kväll det blev.
Ja.
Jag ringer dig imorgon.
Jag hjälper dig gärna med Jane Austen men jag är inte bra på kemi.
Naturkunskap var inte min grej.
-Det är så kul att jag får gå kursen. -Jag är stolt över dig.
-Välkommen hem. -Hej.
Är ni uppe fortfarande?
Jag försökte få henne att gå och lägga sig.
-Jag ville höra hur det var med Cal. -Det kommer lösa sig.
-Och Maddie? -Det är ingen fara med henne.
Kan vi prata mer imorgon? Jag är trött.
-Visst. -Okej.
God natt, mamma, pappa.
-Godnatt, raring. -Sov gott, gumman.
Var är Cal nu?
Helen fick ut honom och Erik körde hem honom.
-Om jag hade varit där… -Varför sa du inte att Kathy var tillbaka?
-Jag visste inte det. -Inte?
-Hon ringde inte dig eller så? -Jag har inte hört av henne sen…
Varför är hon då här och gör så här?
Vad gör… Ge mig den.
Kom hit! Ge mig telefonen. Vad gör du? Kom hit.
-Ingen aning. -Du vet vad du ska göra om hon hör av sig.
Jag får sms om att Cal ska få sparken, men inget om nåt slagsmål.
-Det kommer. -Jag kan inte tänka mig Cal slåss.
-Han skyddade mig. -Från vad?
Det var en röra.
-Det ordnar sig. Var inte oroliga. -Men det är vi så klart!
-Vad kan vi göra? -Låt helst inte era vänner,
även om de menar väl, dra in er i negativa samtal.
-Hjälp till hemma och passa Katie. -Jag vill träffa honom.
Inte nu.
Snälla.
Min drottning, vi ska vakta prinsessan, jaga bort drakar och försvara slottet.
Och tömma diskmaskinen.
Och tömma den maskin som diskar.
Hej då.
Otroligt. Cal har fått sparken.
Vad ska Gabe och killarna göra utan honom?
Tar inte Harlan över? Du gillar ju honom.
Visst, han är bra. Men inget före detta proffs.
Nu blir Cal lika berömd för slagsmålet, vilket är hemskt.
Mamma var lycklig
och jag trodde att Cal hade börjat lyssna på oss och så
och intressera sig för teater.
-Men de ska väl inte göra slut? -Kanske.
Cal är inte pappa.
Hur tror du det är att ha ett lugnt liv?
Du? Vill du ha mindre drama?
Jag vill ha färre överraskningar.
Helst inga alls, men enligt dr Ashley är det inte realistiskt.
-Jag måste prata med Coach. -Mamma sa ju att vi ska ligga lågt.
Ja… Det förstås.
Apropå motspänstiga mammor så bjöd jag ut Nellie.
Hon sa ja.
Allt var bra i 15 minuter. Sen, pang.
Pang?
Vi får inte träffas p.g.a. revokationen.
Och det vanliga tjafset mellan våra mammor.
Det var synd. Du förtjänar att vara lycklig, och mamma också.
-Tack. -Inget att tacka för.
Har du några goda råd?
Nej. Mrs Lewis skrämmer mig på nåt sätt.
Ja.
Minns du fjärde juli-paraden när hon hoppade upp på ett flak
i farten för att kamma Jacksons hår?
Hon landade på min fot
och jag trodde att klacken skulle spika fast mig på flaket.
Hennes framträdande i rätten var en hel uppvisning.
Jag väntade på en strålkastare.
Snart ger hon sig på nån annan och glömmer allt om dig.
Och du och Nellie kan fortsätta där ni slutade.
Wow.
-Wow. -Eller hur?
Så många nollor.
Jag menade inte nollorna.
Hur kunde du glömma att berätta om nollorna igår?
Lägg av.
Jag hade faktiskt annat att tänka på med Cal, Kathy,
för att inte tala om det overkliga med alltihop.
Måste du sova på saken innan du sa nåt?
Ronnie Sullivan, skämtar du med mig?
Skulle jag dölja den för dig?
En check på så oherrans mycket pengar?
Okej.
Jag kunde ha sagt det bättre.
Men det verkar lite konstigt.
Ronnie.
Vi känner oss fortfarande för.
Och…
…förlåt.
Jag kunde ha hanterat det mer elegant,
även med tanke på alla omständigheter i går.
-Ryan. Vilken trevlig överraskning. -Maddie.
Först vill jag tacka igen för den fina dag ni ordnade för faster Frances.
Det var en ära för oss.
Å hennes vägnar, vill jag ge dig den här kartongen.
Ska jag vara orolig?
Det är tydligen minnessaker från huset.
Som du kan sätta upp om du vill.
Vad kul! Vad för minnessaker?
Jag har inte kollat.
Det fanns mycket kvarlåtenskap.
-Jag måste ta hand om allt. -Så du blir kvar ett tag.
Jag funderar på det.
Det är vi många som är glada över.
Alltid kul att göra folk glada.
Ja.
Neville, Grace, Collins, min mamma.
De vill ha kvar dig här, nu när hon är borta.
Tack för att du kom hit med detta.
Om jag hittar en skatt inuti hör jag av mig.
Ha en bra dag.
-Hej, Isaac. -God morgon, Maddie.
Jag bad för många människor igår, inklusive dig.
Vad gäller Bill.
Jag kommer inte att säga nåt till nån,
-inte ens mina barn, om du inte vill. -Tack för det.
Det är svårt. Jag försöker komma underfund med vad jag vill.
Det är det viktigaste.
Om du behöver hjälp eller stöd
kan du räkna med mig som vän.
Men du har väl massor av vänner.
-Alltid plats för en till. -God morgon.
-Du tog väl med yoghurtparfaiterna? -Vanilj och körsbär.
-Toppen. Och Maddie, jag har en fråga sen. -Varsågoda. Jag måste iväg.
-Ha en bra dag. -Du också.
-Du också, Trotter. -Om du insisterar.
-Trevlig kille. -Ja, verkligen.
Det är väl inte möte i stadsfullmäktige igen?
Bättre upp.
-Vad fint, men du borde inte. -Det var inte jag tyvärr.
JAG RINGER DIG NÄR JAG HAR SAMLAT MIG - CAL
Men jag tänkte aldrig på blommor.
Jag har messat 15 gånger eller så.
Han svarar bara: "Senare, snälla."
Jag vill inte ta dina blommor. Jag försöker bara få dig att skratta.
Det är inget fel med att gråta, men vi kan göra det här borta.
Herregud.
Jag behöver inga detaljer.
Jag förstår hur upprörande det var igår för Cal och för dig.
Jag älskar er båda. Jag vill hjälpa till.
Ni gör det inte lätt att hjälpa er,
men du borde börja med att släppa de där spänningarna.
De strålar in i min arm när jag lägger den om dig.
Du behöver gråta ut eller gå på ett yogapass.
Välj själv.
-Hur vet du alltid vad du ska säga? -Det är medfött.
Jag är mer orolig än ledsen.
Cal har dolt nåt för mig. Nu mår han nog jättedåligt.
Starka människor tror att det är en svaghet att anförtro sig.
Just det.
Det känns nog bättre om jag jobbar.
Nej, chefen. Som din assistent kan jag inte tillåta det.
Att hålla sig sysselsatt för att slippa tänka?
Det är en fälla. Du jobbar inte idag. Du tar ledigt.
Nej, det går inte.
Jorden fortsätter att snurra.
Månen går upp enligt schemat.
Enda problemet är att jag kommer sakna ditt fina leende.
Snälla.
Och våga inte gå hem och serva familjen.
Du ska göra nåt trevligt och oväntat bara för din egen skull.
Okej.
Jösses, du vet inte ens hur man gör.
Oj!
Godmorgon.
Pastor June, god morgon. När fick du en hund?
-Det här är Samson. -Jaså!
Han var övergiven.
-Vad fin. Kom hit, kompis. -Kom igen.
Himmel, hur kunde nån vilja bli av med honom?
Jag ser honom som en gåva.
Jag behöver en hund som jag kan promenera med.
-För att få motion? -Lugn och ro snarare.
Visserligen älskar jag alla på Prince of Peace
men många i församlingen
väntar sig att jag ska stå till tjänst dygnet runt.
Vad jobbigt.
För att göra ett bra jobb behöver jag min egentid. För eftertanke.
Jag gillar att läsa i Bibeln om när Jesus gick iväg för sig själv.
Du gick inte och fiskade, du skaffade hund.
Med en hund har jag ett giltigt skäl att komma ifrån.
Nån sorts vallhund hade kanske varit mer passande,
men den här vovven och jag älskar båda våra promenader.
Jag kanske behöver en hund.
-Vill du dela min? -Nej. Jag vill inte inkräkta.
Det är inte en prästerlig inbjudan.
Det är ett förslag från en vän.
-Vi kan ta det lugnt tillsammans. -Det vore underbart.
Oj!
Tyvärr verkar det som att jag tappar kontrollen på alla håll och kanter.
Maddie är så orolig. Vi har pratat flera gånger idag.
Men jag förstår absolut att du måste ta hand om dina känslor
så du inte fattar beslut utifrån rädsla eller ilska.
Eller adrenalin.
-Jag vill bara att allt ska vara perfekt. -Vilken börda att lägga på sig själv.
Jag har aldrig velat skada nån. Men på nåt sätt…
-…gör jag alltid det. -Livet är vemodigt.
Men det viktigaste just nu
är att åklagaren inte går vidare med ärendet.
Stu vägrar vittna och ångrar djupt att han retade dig.
-Får jag tala med honom? -Åklagaren?
-Stu. -Ingen bra idé.
Det kommer han att ta som uppmuntran.
-Jag vill göra det rätta. -Välj ett annat sätt.
Ja, jag fick svaret. Bara inte det jag ville ha.
Nej, ingen fara.
Detsamma, pappa, men jag stannar här.
Vi hörs snart igen.
Är allt okej?
-Inte för att snoka men du mår väl bra? -Jag saknar min pappa ibland.
-Din pappa är säkert en underbar man. -Ja.
Jag ska se om Peanut vill sova. Så jag kan duscha.
-Kan du lyssna lite ibland? -Bättre upp.
Du är underbar, Isaac.
-Vill du hälsa? Hej. -Hej, sötnos. Får jag hålla dig?
Så där ja.
Hej, sötnos.
Hej.
Vet du vad?
Du och jag har samma biologiska pappa.
Jag ville berätta det för jag tycker att du är cool,
men det har du nog efter din mamma.
Åh, Ronnie.
Du anar inte hur underbart det är att träffa dig.
Det var alldeles för länge sen.
Jag visste inte om du skulle komma.
Vilken tur att jag hade ditt nummer i min telefon.
Jillian, en rågwhisky med is till den här fina mannen.
-Tänk om jag inte dricker det längre? -Oj!
-Åh, Ronnie. -Kathy.
Vad gör du här egentligen?
Jag måste ju visa min aktning för miss Frances.
Kära gamla miss Frances.
-Så du stannar inte. -Jag vet inte än.
Vad är det du vill?
Får jag inte sakna min storebror?
Gör dig inte till.
Vad gör du här? Vad var det där med däcket?
Men snälla. Jag betalar henne, vilket är mer än hon skulle göra.
Jag visste att Dana Sue inte skulle vilja träffa mig,
och jag ville påminna henne om vad jag tycker om henne
och hur hon stal Sullivan's från mig.
Kom inte dragande med det där igen.
Åk hem till Georgia. Snart.
När du har druckit upp.
Jag såg Annie.
Efter begravningen.
Vilken söt tjej hon har blivit.
Jag säger det igen. Den här gången måste du lyssna.
Håll dig borta från min dotter.
Hon känner inte dig. Hon behöver inte känna dig.
-Har Erik friat? -Var det Ryan?
Pling!
Åh, milda makter.
Vänta lite här nu.
Du har inte på dig den. Erik sa inget på jobbet idag.
Ryan var också som vanligt.
Vad svarade du?
Jag sa till Ryan att jag måste tänka på det
och till Erik
har jag inte sagt nåt än.
Är det schysst?
-Vilketdera? -Båda.
"Jag måste tänka" är väl rätt talande?
Man ska inte rusa in i saker. Det är bra att ta tid på sig.
Inte om hjärtat talar.
Titta vilken min. Ditt hjärta säger nåt.
Det säger att ni måste andas. Ge hit min ring.
-Vi vill inte göra det värre. -Hur skulle det gå till?
Jag tycker hemskt mycket om Erik.
Mer än jag väntade mig och mycket mer än jag var beredd på.
Men Ryan…
-Ryan har alltid varit i mitt hjärta. -Att ha två bra män i sitt liv är svårt.
Nån gång måste beslutet fattas.
-Men kanske inte nu. -Inte?
Du verkar…verkade lycklig med Erik. Och uppriktigt sagt…
Har du nånsin varit lycklig med Ryan i mer än ett par veckor?
San Francisco var bra. För det mesta.
San Francisco var länge sen.
Det är därför jag måste tänka.
Låt inte era tankar förirra sig
åt Erik Whitleys håll förrän jag ger min tillåtelse.
Ja, ma'am!
Dana Sue, har du inga utgjutelser?
-Jag tror inte att du är färdig. -Jo.
Jag säger inget mer ikväll.
Jaså! Ja då, så.
Jag berättade för Ronnie om checken.
-Blev han glad? -Nej. Han var lite konstig.
-Jaså. -Han påstod att jag försökte dölja den.
-När talade du om det? -I morse.
-Då förstår jag hans reaktion. -Igår var allt så rörigt.
-Förlåt. -Jag menade inte så.
Ryan har känt att du inte litar på honom
och inte bryr dig om vad han säger.
Jag förstår om han är lite nervös.
Vad tänker ni göra?
Vi vill satsa på Annies utbildning, men sen har vi inte diskuterat mer.
Det känns fortfarande overkligt.
-Varför lämnade Frances det åt dig? -Det funderar jag verkligen på.
Jaha, vad tänker du om Kathy?
Har hon hört av sig på nåt lämpligare sätt?
Vi borde ändå berätta för Bolden.
Ronne skulle prata med henne.
Jag fixar hellre däcket själv
och ber till Gud att en tornado blåser bort henne.
Så går det för elaka häxor.
Nej, hus faller ner på dem.
-Det går också bra. -Ta det lugnt nu.
Jag är trött på att hjälpa folk ut ur fängelset.
Oj, förlåt, Maddie.
Ingen fara, jag sa bara till June att jag…
Så du vände dig till June?
Vi tog bara en promenad med Samson. Det är hennes nya hund.
-Och vad sa du till henne? -Att jag är frustrerad.
Men för er kan jag tala om att jag även är rädd och arg.
Hur gick jag från en instabil relation till en annan?
Nu jämför du äpplen med atombomber.
Tänk om det finns ett samband.
Jag måste komma underfund med det. För min skull och för barnen.
-Du och barnen kan räkna med oss. -Tack.
Varför gav miss Frances dig en massa pengar?
Det undrar vi också.
Men nu ska du få höra.
-Nu kan du gå på college var du vill. -Är det så mycket?
Miss Frances levde för utbildning.
Hoppas hon dansar med John Prine och änglarna
när hon hör vad pengarna används till.
-Du kan gå på ett västkustcollege! -Nu ska vi inte överdriva.
Eller en bra konstskola.
Nåt mer praktiskt?
Bara av respekt för miss Frances.
Det här är fantastiskt, men mycket att fundera på.
Tack för att ni berättade.
Tack för allt du sa till adoptionsbyrån.
Snälla. Jag kunde ha fortsatt halva dan med att berömma dig och Ashley.
-När får ni godkännandet? -Det är lite svårt att säga.
-Tålamod är parollen på den här resan. -Ja.
-Honom kan jag ta hand om. -Det behövs inte.
-Bill. -Maddie.
Och Trotter, eller hur?
Ja. Trevligt att träffas, Bill.
Förlåt att jag stör dig på jobbet men jag ville inte gå hem till dig.
Vad vill du prata om?
Cal.
Jag hade mina farhågor i början,
men han visade sig vara en bra tränare,
och det är synd och skam att skolan behandlade honom så illa.
Tack.
Och jag kommer ju bättre överens med Mary Vaughn än du
så jag kanske kan prata med henne
om en omprövning av Cals uppsägning.
För min del spelar det ingen roll, nu när Tyler inte vill spela längre.
Vänta. Va?
-Hej på er. -Hej, Noreen.
Kan jag få prata lite med Isaac?
Vänta lite så kommer jag.
Kom runt, så hör han vad du säger.
-Säkert? -Javisst.
Kom.
Mat i luckan!
-Är allt bra? -Du tog fel nyckelring.
Peanut har varit så kinkig så jag tänkte…
…ta en biltur för att hon skulle somna, men jag kunde inte.
Du borde nog ändå inte köra när du är så trött.
Men jag måste få henne att sova för min och Isaacs skull.
Det är ingen fara med mig.
Som sköterska vet jag att det är en fas som bebisar går igenom
men som utmattad mamma har jag slut på idéer.
-Har du en gungstol? -Den sabbar golvet.
-Fungerade inte lindor? -Nej.
Så här gör vi.
Noreen, lägg Bex i barnvagnen.
Bailey drar henne i 20 minuter och sen kan Erik dra henne i 20 minuter.
Sen tar jag över. Sen drar Isaac henne hem.
Då har du hunnit sova ett tag.
En trött mamma och en kinkig bebis går inte bra ihop.
Men det kan jag inte begära av er.
Men vi ställer upp frivilligt.
Vi ställer upp när det behövs tills den här fasen är över.
-Nu vill jag krama er. -När du är starkare.
Tack. Här, Peanut. Såja.
Faster Frances ville ge dig det här.
Det är bilder på oss från tonåren.
Soaréer och andra evenemang hemma hos henne.
-Och så. -Tack för att du kom med den.
Det var inget svepskäl för att tvinga dig att svara.
Jag lät dig vänta i åratal. Nu är det min tur.
Vi har haft stora planer genom åren.
Men vi måste prata om hur de planerna kan se ut nu
efter så många år när vi har levt åtskilda för det mesta.
Jag förstår.
Den viktigaste skillnaden var alltid barn.
Vill du ha barn nu?
Ja.
Jag är ledsen att det tog så lång tid att se visheten.
Skönheten i allt.
Jag vill inte göra dig ledsen… eller straffa dig men det här måste sägas.
Vi hade ett barn.
Ett tag.
Ett barn som blev till sist du var här.
Men jag fick missfall innan jag hann säga nåt till dig.
Efter förlusten,
när du var borta,
igen,
och jag hade gjort slut,
verkade det onödigt att plåga dig med det.
-Du behövde inte ha gått igenom det ensam. -Jag var inte ensam.
Jag var omgiven av
medkänsla…
och stöd…
och kärlek.
-Men jag skulle ha kommit. -Det var jag inte säker på.
Du säger att du vill ha barn nu.
Du måste förstå
att jag har fått veta att
mina chanser till befruktning
och en fullgången graviditet…
är små.
Så…
om det förändrar dina planer…
Cal.
Du hittade mig.
Prata med mig.
Dela utan att redigera. Du kan känna dig trygg. Det här är konfidentiellt.
Var har du lärt dig det?
Jag går i en PTSD-grupp för veteraner som Vernon leder.
Jaha.
Jag gick i ett program en gång. Eller min vän Jodie släpade dit mig.
-Det är jobbigt. -Jag hoppade av.
Smärta ger upphov till många ohälsosamma beslut.
Jag ville inte kännas vid smärtan.
Jag trodde att jag var smart och effektiv.
Jag stuvade undan all vrede och förvirring och låste in dem bakom en dörr
som jag aldrig tänkte låsa upp.
Men du måste låsa upp den.
För att leva, för att älska.
Och det är svårt eftersom det kan släppa ut demonerna också.
De har blivit större och fulare och elakare sen jag låste in dem.
Så går det när man stänger in dem i mörkret.
Enda sättet att tämja dem är att leda ut dem i ljuset.
Ge dem namn.
Lära känna dem.
Tygla dem.
-Det här borde vara över. -Varför det?
Borde vi sluta att behöva hjälp? Att vilja förstå oss själva bättre?
-Att vilja ha vänner? -Jag skadade dem jag försökte skydda.
De jag älskar, som nu inte älskar mig.
Du borde känna Maddie bättre än så. Du borde känna oss alla bättre.
Framför allt borde du känna dig själv bättre än så.
Hur kunde jag gå med på att träffas på kyrkogården?
Låt mig göra det lite mindre läskigt.
Det är det bästa stället att träffas tills jag har talat mamma till rätta.
-Och hon är envis. -Som du då.
Det kan ta ett tag att övertyga henne,
och jag kan inte vänta så länge på att se dig eller kyssa dig.
-Men är det säkert här? -Spökena skvallrar inte.
Jag önskar att omvalet var över.
Jag också. Av många skäl.
Förlåt.
-Det måste vara hemskt för din familj. -Men du och jag är utom fara.
Vi måste bara vara försiktiga och kanske listiga i sommar,
sen börjar skolan och vi har alla möjliga tillfällen.
Har aldrig sett fram emot skolstarten förut.
Kom igen, Ty. Titta med mig.
Du gillar John Leguizamo.
Ja, så vi kan se John Wick, inte Romeo & Julia.
Ty.
Och nu vill mamma se Moulin Rouge.
Är det sant att du inte vill spela baseboll längre?
-Och nu ska jag torka disken i trädgården. -Nej.
Ingen fara. Stanna. Jag är inte arg. Jag vill bara höra historien.
Jag visste inte att jag hade bestämt nåt
förrän miss Frances hyllningsstund.
Och du har liksom haft fullt upp.
Det blev inte tillfälle att berätta.
-Din far visste. -Sa han det?
Ja, han tittade in på spaet idag och han nämnde det i förbifarten.
Det var inte min mening.
På hyllningsstunden gick han på och tjatade om division ett,
och det bara flög ur mig, och sen insåg jag att det var sant.
-Jag blev lika chockad som du. -När hörde du det?
På hyllningsstunden, men det var inte min sak att tala om det för dig.
-Eller hur? -Nä.
Så du har verkligen lagt av, Ty?
-Jag tror det. -Okej.
Det är stort.
Jag vet,
men det
känns rätt.
Det är det viktiga.
Dags att utforska nya möjligheter och göra nya val.
Som man ska göra i din ålder.
Tack, mamma.
Det man inte ska göra är att ha hemligheter.
-Det var inte meningen. -Jag vet.
Jag förväntar mig tydlig och ärlig kommunikation från alla.
-Ja, ma'am. -Tack.
Så vi är sams nu?
Absolut. Vi är alltid sams.
Det är en sak till vi borde ta upp.
Hur går det med Tys kondition om han slutar träna?
Okej?
Jag gör ju min sjukgymnastik.
Men för att hålla armen i form borde du torka disken.
All disk.
Själv, varje kväll.
-Oj! -Ja.
Varje kväll.
-Okej. -Nu ska du få.
-Jag skojade bara. -Passa dig.
Gaddar ni ihop er mot mig?
Bill.
Bill Townsend? Är det du?
Det är det. Vad trevligt att se dig.
Snällt av dig att säga hej,
men jag måste be om ursäkt för jag kommer inte ihåg vem du är.
Ingen fara. Det var ett litet tag sen.
Vi var skolkamrater.
Det är inte möjligt.
Du ser alldeles för ung ut för det.
Smickrare där.
Jag gick några år under dig.
Jag var blyg på den tiden.
Men apropå att se bra ut trots åren…
Ja,
du är väldigt snäll.
Kathy.
-Kathy… -Kathy Boseman.
-Har du bott i Serenity hela tiden? -Åh, nej då.
Jag har rest. Sett mig om i världen.
Vad förde dig tillbaka?
En kär vän till mig gick bort. Frances Wingate.
Vi älskade alla miss Frances.
Får jag bjuda på en drink till hennes ära?
-Vi kanske kan småprata lite? -Perfekt.
Är barnen hemma?
Nej. Mamma ska bjuda dem på milkshakes på Wharton's.
Hon gör det ibland för att avlasta mig,
men jag brukar också gå dit för de har så kul.
Jag tror att mamma lärde Ty att dricka med sugrör
med Wharton's kaffemilkshake som motivation.
Snällt att din mamma ger oss tid att prata.
Hon ser sig som din största fan.
Jag låter henne tro det.
-Vill du fortfarande ha jobbet? -Ja…
men jag har så många frågor.
Det förstår jag.
Jag försöker komma underfund med
vad som har hänt och hur jag känner för det,
men det som stör mig mest
är känslan av att du dolde nåt för mig från början.
Nåt som överraskade oss båda.
Ja, jag dolde nåt.
Vem jag verkligen var.
Ända sen vi träffades ville jag vara allt som du behövde.
Men det var jag inte.
Än.
Så jag har ansträngt mig…
och försökt vara lika bra som…
förebilden som jag hade skapat, och…
Jag kraschade.
Varför gjorde du det?
Instinkt.
Gammal vana.
Nåt jag inte har definierat än.
Jag vet inte.
-Vad händer nu? -Jag jobbar med det.
Om du har tålamod
lovar jag att göra mina läxor och allt kommer att bli bra.
Jag har också läxor.
Du måste inte ändra på dig för min skull.
Inte för din skull.
För min.
Vi kan träffas och göra läxor tillsammans.
Vi måste jobba med vår grej.
Berätta.
Jag har inte sett dig på flera dar, så nåt är fel.
Det har varit mycket. Det har varit lite rörigt.
Förlåt om jag inte har varit tillgänglig.
Helen.
Berätta, är du snäll.
Det finns inget du inte kan säga till mig.
Ryan har friat till mig.
Och?
Och…
jag sa att jag måste tänka.
Jag förstår.
Då vet jag.
Undertexter: Anna Norman