‎DULCILE MAGNOLII
‎AM VRUT SĂ-ȚI SPUN
‎Unde vrei să vorbim?
‎În camera de zi ar fi cel mai bine.
‎Vreau să ai încredere în mine.
‎Am.
‎Dar preferam să nu fi avut de ce discuta.
‎Să nu-l fi lăsat să mă dea peste cap. ‎Nici pe Mary Vaughn.
‎- Toate astea. ‎- Cal, oprește-te!
‎Nu. Tocmai asta e problema, înțelegi?
‎- Nu știu când să mă opresc. ‎- Cal…
‎- Stu e teafăr? ‎- Are orgoliul mai șifonat decât buza.
‎- Nu trebuia să dau. ‎- Și-o cerea.
‎Eu mă temeam că e înarmat.
‎Am intervenit din teamă pentru tine.
‎- O protejam pe Maddie. ‎- Știm.
‎Dar nu e o scuză. Nu am nicio scuză.
‎Chiar nu ai nicio vină.
‎Nici iertare nu caut.
‎Am dat-o în bară. ‎O să mă retrag din restaurant, din toate.
‎Vreau să îndrept situația.
‎Trebuie s-o îndrepți și pentru tine.
‎Și nu e cazul să te retragi.
‎Discut mâine cu procurorul ‎și vedem apoi ce și cum.
‎Cu toții vrem să te ajutăm, Cal.
‎Trebuie… să plec acasă.
‎E târziu.
‎- Te duc eu cu mașina. ‎- Bine.
‎Dar așteaptă-mă puțin, da?
‎Maddie, vii cu mine?
‎A fost o seară solicitantă.
‎Așa e.
‎Vorbim mâine.
‎Te ajut cu plăcere la engleză, ‎mai ales la Austen,
‎dar la chimie nu ți-aș fi de folos.
‎Nu le am cu științele.
‎Sunt entuziasmată. ‎Puțini fac cursul ăsta într-a XI-a.
‎Bravo ție!
‎- Bine ai venit! ‎- Bună!
‎Nu mă așteptam să vă găsesc treji.
‎Am vrut s-o trimit la culcare. ‎Nu prea insistent, dar am încercat.
‎Voiam să știu că totul e bine cu Cal.
‎O să fie.
‎- Și cu Maddie? ‎- E bine.
‎Continuăm discuția dimineață? ‎A fost o zi plină.
‎- Bineînțeles. ‎- Bun.
‎Noapte bună! Mamă, tată.
‎- Și ție! Te iubesc. ‎- Vise plăcute!
‎Unde e Cal?
‎L-a scos Helen din arest. ‎Erik l-a dus acasă.
‎Păcat că n-am fost acolo…
‎Când voiai să-mi spui că s-a întors Kathy?
‎- Nu știam. ‎- Zău?
‎S-a întors fără să te sune, ‎fără să-ți scrie, nimic?
‎Nu mai știu nimic de ea…
‎Atunci de ce e aici… și face asta?
‎Ce… Vino încoace! Dă-mi-l!
‎Vino încoace! Dă-mi telefonul! ‎Alo, ce faci? Vino!
‎Habar nu am.
‎Știi ce să faci dacă te contactează, nu?
‎Am o cârcă de mesaje ‎despre concedierea lui Cal,
‎dar nu și despre bătaie.
‎- O să se ducă vestea azi. ‎- Nu mi-l imaginez bătându-se.
‎- Mă apăra pe mine. ‎- De ce?
‎A fost o harababură.
‎O să ne lămurim azi. Nu vă faceți griji!
‎Cum să nu? Doar…
‎Ce putem face?
‎Păi, mai întâi, ‎să nu-i lăsați pe prietenii voștri,
‎fie și bine intenționați, ‎să vă atragă în discuții nefaste.
‎Altfel, faceți-vă treburile gospodărești ‎și aveți grijă de Katie!
‎- Mergem la el. ‎- Nu!
‎Nu acum.
‎Vă rog!
‎Mărită regină, apăra-vom prințesa, ‎alunga-vom dragonii și păzi-vom castelul.
‎- Și scoateți vasele de la spălat! ‎- Scoate-vom vasele!
‎Pa!
‎De necrezut! ‎L-au concediat pe antrenorul Cal.
‎Ce se fac Gabe și băieții fără el?
‎Nu vine dl antrenor Harlan? ‎Îți era simpatic.
‎Da, e grozav… ‎Dar n-a fost jucător profesionist.
‎Și treaba cu bătaia pare groasă, ‎ceea ce e nasol.
‎Mama era fericită ‎și el părea să se dea pe brazdă.
‎Începuse să ne asculte ‎și să se intereseze de teatru.
‎- N-a zis nimeni că se despart. ‎- Dar e posibil.
‎Cal nu e tata.
‎Te-ai gândit ‎cum o fi viața cu oameni calmi?
‎Tu? Tu te-ai săturat de drame?
‎Aș vrea mai puține surprize.
‎De fapt, niciuna.
‎Dar dr. Ashley spune că trebuie ‎să admit că rezultatele vor fi mediocre.
‎Vreau să vorbesc cu Cal.
‎Mama a zis „nu”. ‎Nu-i mai face și tu probleme!
‎Da.
‎- Ai dreptate. ‎- Apropo de mame și „nu”…
‎- Ce? ‎- Am invitat-o pe Nellie în oraș.
‎Și a acceptat.
‎Totul a mers strună vreo 15 minute, ‎până când… pac!
‎- „Pac”? ‎- Mama ei s-a opus, din cauza revocării.
‎Și a restului de chestii ‎dintre mama noastră și a ei.
‎Îmi pare rău.
‎Meriți să fii și tu fericit, ca și mama.
‎Mersi!
‎Cu plăcere.
‎Așa. Și, ai vreun staf?
‎- Nu. Dna Lewis mă cam bagă în sperieți. ‎- Așa e.
‎Îți amintești parada de 4 iulie ‎când a sărit pe un car alegoric în mișcare
‎ca să-l pieptene pe Jackson?
‎Mi-a aterizat pe picior.
‎Am crezut că o să mă străpungă cu tocul ‎și o să mă țintuiască definitiv de podea.
‎Ce circ a făcut să fiu sancționat ‎cu muncă în folosul comunității!
‎Tot așteptam să se aprindă reflectoarele.
‎Sunt sigur că o să terorizeze pe altcineva ‎și o să uite de tine.
‎Și o să-ți continui relația cu Nellie.
‎Nu?
‎Ce de zerouri!
‎Nici nu mai zic de zerouri.
‎Cum naiba ai uitat ‎să-mi spui aseară despre zerourile astea?
‎Zău așa!
‎Aveam multe pe cap.
‎Toată povestea cu Cal, cu Kathy,
‎ca să nu mai spun ‎că nu prea îmi venea să cred.
‎Sigur n-ai amânat ‎până te decizi dacă-mi spui?
‎Ronnie Sullivan, te ții de șotii?
‎Ți-aș ascunde una ca asta?
‎Un cec care ne-ar schimba viețile, ‎ca să nu zic mai mult?
‎Bine.
‎Puteam să mă exprim mai bine.
‎Dar mi se pare bizar.
‎Ronnie…
‎Încă nu ne-am intrat în ritm.
‎Și…
‎Îmi pare rău.
‎Puteam să gestionez situația mai elegant,
‎chiar și cu tot talmeș-balmeșul de aseară.
‎Ryan!
‎- Ce surpriză plăcută! ‎- Maddie.
‎Mulțumesc pentru ziua minunată ‎organizată în amintirea mătușii Frances.
‎Ne-am simțit onorate.
‎În numele ei, îți ofer această cutie.
‎Să mă tem de ce conține?
‎Mi-a scris că sunt suveniruri ‎de când locuia unde e salonul.
‎Credea că ți-ar plăcea să le expui.
‎Ce distractiv! Ce suveniruri?
‎Sincer, nu m-am uitat.
‎Erau multe cutii cu multe indicații.
‎Unele mai complicate ca altele. ‎Mă ocup de toate.
‎Deci mai rămâi.
‎Așa mă gândeam.
‎Sunt convinsă că mulți s-ar bucura.
‎Nu scap ocaziile ‎de a-i face pe oameni fericiți.
‎Da.
‎Neville, Grace, Collins, mama.
‎Vor să te păstreze, ‎deși încearcă să se desprindă ea.
‎Îți mulțumesc frumos pentru cutie.
‎O să te anunț ‎dacă găsesc vreo comoară în ea.
‎O zi bună!
‎- Bună, Isaac! ‎- Bună dimineața, Maddie!
‎M-am rugat pentru mulți aseară. ‎Și pentru tine.
‎Mulțumesc.
‎Problema cu Bill…
‎Vreau să știi că n-o să suflu o vorbă,
‎nici măcar copiilor mei, ‎decât dacă vrei tu.
‎Mulțumesc.
‎E așa de complicat! ‎Încă nu m-am lămurit ce vreau.
‎Asta e tot ce contează.
‎Dacă ai nevoie de ajutor, ‎de sprijin, de orice,
‎îți stau la dispoziție ca prietenă.
‎Deși sunt sigură că ai destui prieteni.
‎- Nu-s niciodată prea mulți. ‎- 'Neața!
‎Isaac, sper că ai adus ‎parfeurile cu iaurt.
‎- Cu vanilie și vișine, cum ai cerut. ‎- Minunat!
‎Maddie, am ceva după ce terminați.
‎Du-te! Trebuie să mă întorc.
‎- O zi minunată! ‎- Și ție!
‎- Zi bună și ție, Trotter! ‎- Dacă insiști.
‎- E un copil bun. ‎- Să știi că da.
‎Spune-mi că nu e iar ‎ședință de consiliu la primărie!
‎Și mai și.
‎Trotter! Nu trebuia!
‎Nu e de la mine, ‎dar acum îmi doresc să fi fost.
‎Nu mi-a dat prin cap ‎că e o situație care necesită flori.
‎Da, i-am scris vreo 15 mesaje.
‎Mi-a răspuns doar: „Mai târziu, te rog.”
‎Nu-ți cer să-ți împarți florile cu mine.
‎Voiam doar să te fac să râzi.
‎E-n regulă și să plângi, dar…
‎nu mai bine ne retragem acolo?
‎Doamne!
‎Nu-mi da detalii!
‎Am auzit destule cât să înțeleg ‎cât v-a tulburat întâmplarea de aseară.
‎Vă iubesc pe amândoi. Vreau să vă ajut.
‎Cum niciunul nu-mi ușurați misiunea,
‎ți-aș sugera să începi cu puțină relaxare.
‎Îți simt încordarea în biceps ‎când îți petrec brațul după umăr.
‎Așa că ori trage-i un plâns zdravăn, ‎ori lasă-mă să te iau la yoga!
‎Tu decizi.
‎- Cum găsești mereu cuvintele potrivite? ‎- E un talent.
‎Nu sunt atât tristă, cât demoralizată.
‎Cal îmi ascunde ceva ‎și simt că asta îi scoate sufletul.
‎Așa fac oamenii puternici.
‎Uită că nu-i o slăbiciune ‎să împărtășești ceva.
‎Da. Așa e.
‎Știi ce m-ar ajuta? ‎Să mă întorc la treabă.
‎Nu, șefa!
‎Ca secund, nu pot să permit asta. Nu.
‎Toată povestea ‎cu „fă-ți de lucru ca să nu te gândești”…
‎E o capcană. ‎Azi nu lucrezi. Îți iei liber.
‎Nu pot.
‎Pământul o să se învârtă mai departe. ‎Luna o să răsară conform programului.
‎Unica problemă va fi ‎că o să mă topesc de dorul zâmbetului tău.
‎Te rog!
‎Și nu cumva ‎să te pui la dispoziția familiei! Nu!
‎Du-te într-un loc frumos și inedit ‎și fă ceva doar pentru tine!
‎Bine.
‎Doamne sfinte, habar n-ai cum!
‎Bună dimineața!
‎Dnă pastor June, bună dimineața! ‎De când ai câine?
‎El e Samson.
‎E nou. Tocmai l-am adoptat.
‎- Ce scumpete! Vino încoace, băiete! ‎- Hai!
‎Vai de mine! ‎Nu-mi imaginez de ce l-au dat.
‎Îl consider un dar.
‎Sinceră să fiu, voiam un câine ‎ca să ies la plimbare în timpul zilei.
‎- Să faci mișcare? ‎- Să mă bucur de liniște.
‎Crede-mă, îi iubesc ‎pe toți cei de la Prințul Păcii,
‎dar avem în congregație mulți oameni
‎care se așteaptă să fiu ‎permanent la biserică, la dispoziția lor.
‎Cred că e tare greu.
‎Ca să îi pot ajuta cum se cuvine, ‎am nevoie de liniște. Să meditez.
‎Acum, versetele mele preferate sunt cele ‎despre retragerea lui Isus în singurătate.
‎Și, în loc să pescuiești, ‎ți-ai luat câine.
‎M-am gândit ‎că îmi vor fi mai respectate pauzele
‎dacă e vorba de câine.
‎Probabil trebuia să-mi iau un ciobănesc ‎ca să subliniez ideea,
‎dar mi-a atras atenția mititelul ăsta ‎și ne place să ne plimbăm împreună.
‎Mi-ar trebui și mie unul.
‎Îl împărțim pe al meu?
‎Nu. Nu vreau să inoportunez.
‎Ca să fie clar, ‎nu e o invitație duhovnicească.
‎E o sugestie din partea unei prietene.
‎Hai să ne bucurăm de puțină liniște!
‎Mi-ar face plăcere.
‎Nu trebuia să-mi ies din fire,
‎dar simt că de la o vreme ‎pierd total controlul.
‎Maddie își face griji pentru tine. ‎Mi-a spus în repetate rânduri azi.
‎Dar înțeleg cât contează pentru tine ‎să îți stăpânești sentimentele
‎și să nu iei decizii ‎pornite din frică sau furie.
‎Sau adrenalină.
‎Vreau ca totul să fie perfect.
‎Îți asumi o mare povară. ‎Așa ceva e imposibil.
‎Nu vreau să fac rău nimănui. Dar, cumva…
‎Asta fac mereu.
‎De-aia e viața dulce-amară.
‎Dar ceea ce primează acum
‎e ca procuratura ‎să nu te urmărească în instanță.
‎Stu refuză să depună mărturie
‎și se pare că se căiește ‎că te-a întărâtat.
‎- Pot vorbi cu el? ‎- Cu procurorul?
‎- Cu Stu. ‎- Proastă idee!
‎Îți admir compasiunea, ‎dar s-ar simți încurajat.
‎- Vreau să fac ce e bine. ‎- Fă-o în alt fel!
‎Da, am primit răspunsul.
‎Doar că nu era cel dorit.
‎Nu, o să mă descurc.
‎Și eu te iubesc, tată. Dar rămân aici.
‎Bine. Ne auzim în curând!
‎Toate bune?
‎Nu trăgeam cu urechea. ‎Voiam să știu că ți-e bine.
‎Mi-e dor de tata uneori.
‎Înțeleg. Sunt sigură ‎că e un om extraordinar.
‎Chiar e.
‎Mă duc s-o pun pe Ghemotoc în pătuț. ‎Și să fac un duș.
‎- Ești tu atent la ea? ‎- Ba mai mult de atât.
‎Ești o comoară, Isaac.
‎- Îl saluți pe Isaac? Bună! ‎- Bună, scumpete! Vii la mine?
‎Vii la mine în brațe?
‎Bună, dulceață!
‎Bună!
‎Știi ceva?
‎Tu și eu avem același tată natural.
‎Voiam să-ți spun asta ‎fiindcă te consider foarte mișto.
‎Dar cred că de la mama ta ți se trage.
‎Vai, Ronnie!
‎Nici nu-ți pot spune ‎cât mă bucur să te văd.
‎A trecut mult prea mult.
‎Până să te văd, nu eram sigură că vii.
‎Bine că mai aveam numărul tău în telefon!
‎Jillian! Un whisky cu gheață ‎pentru domnul, te rog!
‎Și dacă mi-am schimbat preferințele?
‎Vai, Ronnie!
‎Kathy.
‎De ce Dumnezeu te-ai întors?
‎Ca să-i aduc un ultim omagiu ‎doamnei Frances, bineînțeles.
‎Buna doamnă Frances.
‎Deci nu rămâi.
‎Încă nu știu.
‎Ce vrei, Kathy?
‎Nu am voie ‎să îmi fie dor de fratele meu mai mare?
‎Lasă tertipurile!
‎Ce cauți aici? ‎Ce Doamne iartă-mă a fost cu anvelopa?
‎Zău așa!
‎O s-o despăgubesc. ‎Ceea ce ea n-ar face pentru mine.
‎Știam că Dana Sue n-o să vrea ‎să discute cu mine
‎și voiam să-i reamintesc ‎ce părere am despre ea
‎și cum mi-a furat restaurantul Sullivan's.
‎Nu o luăm de la capăt cu porcăria asta.
‎Du-te înapoi în Georgia! Fără întârziere.
‎Bea-ți paharul și du-te!
‎Am văzut-o pe Annie.
‎După înmormântare.
‎Ce frumusețe de fată s-a făcut!
‎Îți mai spun o dată.
‎Și vreau să bagi bine la cap.
‎Nu te apropia de fiica mea!
‎Nu te cunoaște.
‎Și nici nu e nevoie.
‎- Te-a cerut Erik? ‎- De la Ryan?
‎Cerule mare!
‎Bun. Stai așa! O clipită!
‎Nu-l ai pe deget. ‎Erik n-a zis nimic azi, la muncă.
‎Ryan nici n-a clipit.
‎Ce ai răspuns?
‎I-am zis lui Ryan ‎că trebuie să mă gândesc.
‎Cu Erik…
‎n-am vorbit încă.
‎Păi e cinstit așa?
‎- Pentru? ‎- Oricare.
‎Nu e grăitor ‎faptul că trebuie să te gândești?
‎Nu e o decizie simplă. ‎E bine să-ți iei un răgaz.
‎Nu și dacă îți dă ghes inima.
‎Uită-te la ea! Îți spune ție inima ceva.
‎Spune că e cazul să vă potoliți. ‎Dă-mi inelul!
‎- Nu voiam să inflamăm situația. ‎- Mai mult decât e deja?
‎Țin atât de mult la Erik!
‎Mai mult decât mă așteptam
‎și mult mai mult ‎decât eram pregătită să duc.
‎Dar Ryan…
‎- Pe Ryan l-am iubit toată viața. ‎- Înțeleg.
‎E greu cu doi bărbați de ispravă în viață.
‎Trebuie să alegi la un moment dat.
‎Poate nu e momentul ăla.
‎Nu e?
‎Pari… Păreai fericită cu Erik.
‎Și, dacă pot vorbi sincer,
‎ai fost vreodată fericită ‎mai mult de două săptămâni cu Ryan?
‎La San Francisco a fost bine. În general.
‎Asta a fost demult.
‎Tocmai de-aia trebuie să mă gândesc.
‎Nici măcar nu vă gândiți să ciripiți ceva ‎în preajma lui Erik Whitley
‎până nu vă dau eu voie!
‎Da, să trăiți!
‎Dana Sue, ce-ar fi ‎să torni tu ce ai pe suflet?
‎- Tu ne-ai zis cu țârâita. ‎- Nu.
‎Astă-seară nu mai spun nimic.
‎I-auzi! Bine, atunci.
‎I-am zis lui Ronnie ‎despre cecul misterios.
‎Da? E încântat?
‎Nu. A avut o reacție cam ciudată.
‎M-a acuzat că i l-am ascuns.
‎- Când i-ai zis? ‎- Azi-dimineață.
‎Atunci îl înțeleg.
‎Seara trecută a fost haos.
‎- Scuze! ‎- Nu asta e ideea.
‎După mine, ideea e că era nesigur ‎de încrederea pe care i-o acorzi
‎și de greutatea cuvântul lui în relație.
‎E normal să fie timorat.
‎Ați stabilit ce veți face?
‎Prioritar e fondul ‎pentru facultatea lui Annie.
‎Dar n-am intrat în amănunte.
‎Parcă nu e încă aievea, înțelegeți?
‎Ai idee ‎de ce ți-a lăsat dna Frances banii?
‎Nu. Dar mă gândesc intens.
‎Ce părere ai de povestea cu Kathy?
‎Ți-a dat semne mai cum se cuvine?
‎Ar trebui să-i spunem lui Bolden, nu?
‎Ronnie s-a dus să afle ce vrea.
‎Sincer, aș rezolva eu cu anvelopa
‎și m-aș ruga s-o ia vreo tornadă ‎și s-o ducă de aici.
‎Așa pățesc cotoroanțele.
‎Nu. Li se trântesc case în cap.
‎- Și asta îmi convine. ‎- Las-o mai moale, măi!
‎Nu mai am chef să mă ocup de cauțiuni.
‎Îmi pare rău, Maddie.
‎Nu mai rău decât îmi pare mie. ‎Îi și spuneam lui June că…
‎Stai, te-ai dus la June?
‎Neoficial. Ne-am plimbat cu Samson.
‎- Samson? ‎- Noul ei câine.
‎Și ce îi spuneai lui June?
‎I-am spus că sunt frustrată.
‎Dar vouă o să vă spun ‎și că sunt speriată și furioasă.
‎Cum de am sărit ‎dintr-o relație instabilă în alta?
‎Maddie, compari mere cu bombe atomice.
‎Mă tem că există o legătură.
‎Trebuie să mă lămuresc. ‎Spre binele meu și al copiilor.
‎Suntem alături de tine și de copiii tăi.
‎Mulțumesc.
‎De ce să-ți fi dat dna Frances bani?
‎Încercăm să ne lămurim.
‎Dar altceva contează, scumpo.
‎Acum poți să te duci ‎la orice facultate îți dorești.
‎- Atâția bani? ‎- Și-a dedicat viața educației.
‎Sper că dansează cu John Prine și îngerii ‎la gândul că te duci într-un loc minunat.
‎- Chiar și pe Coasta de Vest. ‎- Să nu ne întrecem cu gluma!
‎Sau la o facultate de arte bună.
‎Ceva mai practic?
‎Așa, din respect pentru dna Frances.
‎E nebunie curată. ‎Se pare că sunt multe de lămurit.
‎Mulțumesc că mi-ați spus.
‎Mulțumesc pentru vorbele frumoase ‎de la agenția de adopție.
‎Fii serios!
‎Puteam să-i împui urechile până seara ‎lăudându-vă pe tine și pe Ashley.
‎Când crezi că vine aprobarea?
‎Greu de spus.
‎Răbdarea va fi cuvântul de ordine.
‎Da.
‎- Ascultă… Mă ocup eu de el. ‎- Nu e nevoie.
‎- Bill. ‎- Maddie.
‎Și Trotter, corect?
‎Da. Îmi pare bine de cunoștință, Bill.
‎Scuze că te deranjez la muncă, ‎dar era mai înțelept să nu te caut acasă.
‎Care e subiectul?
‎Cal.
‎Recunosc, inițial am avut rețineri,
‎dar s-a dovedit a fi un antrenor bun
‎și e păcat că a fost tratat așa ‎de către consiliul liceului.
‎Mulțumesc.
‎M-am înțeles întotdeauna cu Mary Vaughn ‎mai bine decât tine
‎și mă gândeam ‎că poate ar fi util să discut cu ea
‎despre reevaluarea destituirii lui Cal.
‎Pentru mine, personal, nu mai contează,
‎de când Tyler nu mai vrea să joace.
‎Stai! Ty? Ce?
‎Bună!
‎Bună, Noreen!
‎Știu că ești ocupată, dar… ‎Isaac! Vii o clipă?
‎Sigur. Dar așteaptă puțin!
‎Vino aici, să te aud mai bine!
‎- Sigur? ‎- Bineînțeles.
‎Vino încoace!
‎E gata comanda!
‎- Toate bune? ‎- Ai luat alt breloc.
‎Ghemotoc s-a foit ‎și a urlat toată dimineața, așa că voiam…
‎Voiam să ieșim cu mașina ‎ca să adoarmă, dar n-am putut…
‎Mai bine! ‎Pari prea frântă ca să stai la volan.
‎Poate, dar trebuie s-o adorm, ‎spre binele meu și al lui Isaac.
‎Eu n-am nimic, doar am încurcat cheile.
‎Urma mea de creier de asistentă ‎spune că toți bebelușii trec prin asta,
‎dar creierul meu matern terciuit ‎a rămas fără idei.
‎- Balansoar ai? ‎- Am făcut șanțuri cu el.
‎- Ai înfășat-o? ‎- Degeaba.
‎Uite ce o să facem!
‎Noreen, pune-o pe Bex în cărucior!
‎Bailey o s-o plimbe 20 de minute, ‎apoi revine și o plimbă Erik 20 de minute.
‎Apoi o plimb eu. ‎Apoi o plimbă Isaac până acasă.
‎Iar tu vei fi dormit acolo măcar o oră.
‎O mamă nedormită ‎nu face casă bună cu un bebeluș țâfnos.
‎Nu pot să vă cer așa ceva.
‎Nu ne-ai cerut tu. Ne-am oferit noi.
‎Și o să te ajutăm oricând ai nevoie ‎până trece Bex de faza asta.
‎- Îmi vine să vă pup! ‎- Când te întremezi.
‎Mulțumesc! Hai, Ghemotoc! Așa.
‎Mătușa Frances ți-a pus asta deoparte.
‎Sunt poze cu noi, din adolescență.
‎Amintiri de la serate ‎și alte evenimente de la ea de acasă.
‎- De-astea. ‎- Mulțumesc că mi le-ai adus!
‎Să fie clar, nu le-am adus ‎ca să-ți smulg un răspuns.
‎Am așteptat ani la rând. ‎Pot să mai aștept puțin.
‎Am avut planuri mărețe de-a lungul anilor.
‎Dar trebuie să vorbim ‎despre cum ar arăta acele planuri acum,
‎după atâția ani… ‎în care am fost mai mult despărțiți.
‎- Înțeleg. ‎- Marea diferență au reprezentat-o copiii.
‎Și acum spui că vrei copii?
‎Da.
‎Îmi pare nespus de rău că a durat atât ‎până să înțeleg că e un plan înțelept.
‎Și frumos cu totul.
‎Nu ți-o spun ca să te rănesc.
‎Sau să te pedepsesc.
‎Dar trebuie să-ți spun.
‎Am avut un copil.
‎Scurtă vreme.
‎Zămislit când ai fost ultima dată aici.
‎Am pierdut sarcina ‎înainte să apuc să îți spun.
‎După ce am pierdut-o…
‎fiindcă tu plecaseși… din nou
‎și îți spusesem că ne despărțim,
‎mi s-a părut că nu merită ‎să te împovărez cu suferința asta.
‎Nu trebuia s-o duci singură.
‎- Măcar de asta merita. ‎- N-am dus-o singură.
‎Am fost înconjurată
‎de compasiune…
‎susținere…
‎și iubire.
‎Aș fi venit. Ți-aș fi fost alături.
‎Eu nu eram sigură.
‎Acum spui că vrei copii.
‎Trebuie să înțelegi.
‎Am descoperit…
‎că șansele mele de a zămisli un copil
‎și a păstra sarcina în orice fel…
‎sunt slabe.
‎Așadar…
‎dacă asta îți schimbă planurile, eu…
‎Cal.
‎M-ai găsit.
‎Vorbește cu mine!
‎Nu te cenzura! Ești în siguranță.
‎Tot ce vorbim e confidențial.
‎Unde ai învățat asta?
‎Sunt într-un grup TPSP condus de Vernon ‎pentru Asociația veteranilor de război.
‎Da. Am participat și eu la un program.
‎În fine, nu de bunăvoie. ‎M-a târât prietena mea, Jodie.
‎- E un mare efort. ‎- Și nu l-am făcut.
‎Suferința duce ‎la multe decizii nesănătoase.
‎Eu nici nu recunoșteam că sufăr.
‎Credeam că sunt ingenios, eficient.
‎Am îngrămădit toată furia și deruta ‎în spatele unei uși așa de bine închise,
‎încât nu credeam că o mai descui.
‎Dar trebuie s-o descui.
‎Ca să trăiești. Ca să iubești.
‎Și nu e ușor,
‎fiindcă atunci eliberezi și demonii.
‎De când i-am încuiat, sunt și mai mari, ‎mai urâți și mai afurisiți.
‎Așa se întâmplă ‎când îi ții sub presiune în întuneric.
‎Singura modalitate de a-i îmblânzi
‎e să îi scoți la lumină.
‎Să le spui pe nume.
‎Să îi cunoști.
‎Să îi supui.
‎- Trebuia să fi trecut peste asta. ‎- De ce?
‎Când poți spune ‎că ai trecut peste nevoia de ajutor?
‎De a te înțelege mai bine? ‎De a-ți dori sprijinul prietenilor?
‎În loc să-i protejez, le-am făcut rău.
‎I-am rănit pe cei dragi, ‎care acum nu mă mai iubesc.
‎Credeam că o cunoști mai bine pe Maddie. ‎Că ne cunoști mai bine pe toți.
‎Poate că cel mai mult ai nevoie ‎să te cunoști pe tine mai bine de-atât.
‎Nu pot să cred că m-ai convins ‎să ne vedem la cimitir.
‎Dă-mi voie să-l fac mai puțin fioros!
‎Aici e cel mai sigur să ne întâlnim
‎până când o conving pe mama ‎că exagerează cu interdicția.
‎- E încăpățânată. ‎- Pe ea o moștenești?
‎Prin urmare, s-ar putea să dureze ‎până se dă pe brazdă
‎și nu pot aștepta atât ca să te văd.
‎Sau să te sărut.
‎Sigur nu e periculos?
‎Fantomele n-o să ne pârască.
‎Abia aștept să se termine cu revocarea.
‎Și eu. Din multe motive.
‎Îmi pare rău. ‎Știu că ai tăi trec prin clipe grele.
‎Important este ‎că pentru noi doi o să fie bine.
‎Trebuie doar să fim atenți,
‎poate și puțin șireți până la toamnă.
‎Apoi începe școala, ‎când o să găsim pretexte ca să ne vedem.
‎E prima oară ‎când mă încântă începerea școlii.
‎Ty, hai să ne uităm împreună!
‎Îți place John Leguizamo.
‎Da. Așa că hai să ne uităm la ‎John Wick, ‎nu la ‎Romeo și Julieta!
‎Ty!
‎Și acum mama se declară ‎îndrăgostită de ‎Moulin Rouge.
‎E adevărat ‎că nu mai vrei să joci baseball?
‎Eu mă duc să șterg vasele ‎în curtea din spate.
‎Nu.
‎E-n regulă. Poți rămâne. ‎Nu sunt supărată, doar că…
‎Vreau să aflu.
‎Sincer, mamă, nu știam că mă hotărâsem
‎până la comemorarea doamnei Frances.
‎Și tu ai o perioadă haotică de atunci.
‎Așa că n-am găsit prilejul să-ți spun.
‎- Tatăl tău știa. ‎- El ți-a zis?
‎A venit la salon cu alt motiv
‎și a pomenit în treacăt despre asta.
‎Îmi pare rău că te-am încurcat.
‎La comemorare, tata insista că n-ar trebui ‎să mă cred slab pentru Divizia 1.
‎Atunci m-a luat gura pe dinainte ‎și mi-am dat seama că ăsta e adevărul.
‎- Și pe mine m-a șocat, mamă. ‎- Tu când ai aflat?
‎La comemorare. ‎Dar nu se cuvenea să-ți spun eu.
‎- Nu-i așa? ‎- Așa e.
‎Așadar… chiar ai renunțat, Ty?
‎Așa cred.
‎Bine.
‎- Nu-i de colo. ‎- Știu.
‎Dar, pur și simplu…
‎simt că așa e bine.
‎Asta e tot ce contează.
‎Sunteți liberi să explorați alte opțiuni ‎și să alegeți lucruri noi.
‎E ceva normal la vârsta voastră.
‎Mulțumesc, mamă.
‎Dar ce nu e normal e să aveți secrete.
‎- N-a fost intenția mea. ‎- Știu.
‎Mă aștept ca întotdeauna ‎să comunicăm cu toții clar și sincer.
‎- Am înțeles. ‎- Îți mulțumesc.
‎Deci ne-am împăcat?
‎Sigur că da. Întotdeauna.
‎De fapt, mai avem ceva de discutat, mamă.
‎Mă preocupă condiția lui fizică ‎dacă se lasă de sport.
‎Așa?
‎O să-mi continui fizioterapia, Kyle.
‎Totuși, ca să-ți menții forța în brațe,
‎ar trebui să ștergi tu vasele.
‎Toate vasele.
‎Singur. În fiecare seară.
‎- I-auzi! ‎- Da.
‎În fiecare seară.
‎- Bine. ‎- Să vezi ce-ți fac!
‎- Mamă, n-am vrut! ‎- Las' că vezi tu!
‎- Alo! Doi contra unu? ‎- Tare asta!
‎Bill.
‎Bill Townsend. Tu ești?
‎Da, tu ești!
‎Ce plăcere să te văd!
‎Frumos din partea ta să mă saluți.
‎Dar va trebui să îți cer iertare
‎și să te rog ‎să-mi amintești de unde ne știm.
‎Stai liniștit! A trecut ceva vreme.
‎Am fost colegi de liceu.
‎Nu se poate.
‎Pari mult prea tânără ‎ca să fi fost în aceeași promoție.
‎Ce vorbe măgulitoare!
‎Eram cu doi ani mai mică.
‎Și eram timidă pe atunci.
‎Eu ce să mai spun ‎despre cât de bine arăți în ciuda anilor?
‎Păi, știu și eu…
‎- Ești foarte amabilă. ‎- Kathy.
‎- Kathy… ‎- Kathy Boseman.
‎Și de atunci ești tot în Serenity?
‎Nu.
‎Am plecat. Am văzut lumea.
‎Și cu ce ocazie te-ai întors?
‎A murit o prietenă dragă. Frances Wingate.
‎Da, cu toții am iubit-o.
‎Îți pot oferi un pahar în cinstea ei?
‎Poate mai povestim, să ne punem la curent?
‎Perfect.
‎Copiii sunt aici?
‎Nu. I-a dus mama la Wharton's, ‎la un milkshake.
‎E tradiția lor de mici, ‎ca să-mi mai dea un răgaz.
‎Dar mă duceam după ei, ‎fiindcă ieșea mereu cu chef.
‎Cred că mama l-a învățat pe Ty ‎să bea cu paiul
‎folosind ca stimulent ‎milkshake-ul cu cafea.
‎Îi sunt recunoscător ‎că ne-a dat răgaz să vorbim.
‎Se crede cea mai mare susținătoare a ta.
‎Am lăsat-o să creadă asta.
‎Mă mai vrei?
‎Da.
‎Dar am o mulțime de întrebări.
‎Mi se pare corect.
‎Încă nu m-am lămurit ce s-a întâmplat ‎și ce simt în privința asta,
‎dar cel mai mult mă frământă
‎gândul că mi-ai ascuns ceva
‎de la bun început.
‎Ceva ce ne-a bulversat complet pe amândoi.
‎Da, am ascuns ceva.
‎Adevărata mea natură.
‎De când te-am cunoscut,
‎am vrut să fiu ce îți doreai.
‎Dar nu eram.
‎Nu încă.
‎Așa că i-am dat înainte…
‎încercând să țin pasul…
‎cu imaginea pe care o proiectam și…
‎asta m-a sleit.
‎De ce ai făcut asta?
‎Din instinct.
‎Din obișnuință.
‎Din ceva ce n-am deslușit încă.
‎Nu știu sigur.
‎Acum ce urmează?
‎O să lămuresc totul.
‎Dacă ești dispusă să ai răbdare cu mine…
‎îți promit că o să-mi fac temele ‎și o să îndrept lucrurile.
‎Și eu am niște teme de făcut.
‎Nu e cazul să schimbi ceva din cauza mea.
‎Nu din cauza ta.
‎E vorba de mine.
‎Ne vedem în sala de lectură? ‎Putem sta unul lângă celălalt.
‎Avem de lucru împreună.
‎Spune-mi ce e!
‎Nu te-am mai văzut de zile întregi. ‎Știu că e o problemă.
‎Am avut multe pe cap. ‎A fost o perioadă cam haotică.
‎Îmi pare rău că am fost mai laconică.
‎Helen…
‎Spune-mi, te rog!
‎Nu există lucru ‎pe care să nu mi-l poți spune.
‎Ryan m-a cerut de soție.
‎Și?
‎Și…
‎Am spus că o să mă gândesc.
‎Înțeleg.
‎Atât voiam să știu.
‎Subtitrarea: Liana Oprea