Vi såg när poliserna gick, men det här var en chock.
Och nej, jag vet inte varför eller hur.
Dörren var inte uppbruten, kamerorna var avstängda. Det var planerat.
Av nån som verkligen hatar oss. Och jag vet bara en.
Polisen hittade inga bevis, men vi ska se till att få rättvisa.
Och hur ser rättvisan ut just nu?
Vi städar upp och öppnar innan folk ens hört vad som hänt.
Jag har tagit foton åt försäkringsbolaget.
Brandkåren kanske lånar ut en slang?
Om det ändå var så enkelt.
Vi börjar med hinkar, moppar, sopborstar,
och kör allt som går i diskmaskinen.
Okej.
Tack.
Om ni städar så ska jag inventera,
prata med leverantörerna och fundera ut en meny.
Granatäpple och majsgryn har funkat fint förut.
-Ja… -Får jag prata med dig?
-Håll min hand. -Gud.
VI SES PÅ BASKETEN I KVÄLL
Det var Kathy.
Hennes fingeravtryck syns lång väg fast poliserna inte hittade några.
Efter all denna tid, efter Annies fest,
vad tror hon att hon ännu kan få av oss?
Min uppmärksamhet. Och den har hon, men hon ska allt få se.
-Kom in, chefen. -Noreen sa att du ville prata med mig.
Trotter?
-Är allt bra med dig och Ashley? -Vi mår bra.
Är det inte
fascinerande hur livet sätter vår balans på prov?
Min…
min favoritprofessor på college,
min mentor, min vän är lysande,
är rolig, är klok. Vi pratar hela tiden.
Jag älskar honom så mycket.
Christopher har uppfostrat generationer av studenter.
Nu uppfostrar han sina barnbarn själv.
Han låter underbar.
Han…
ringde mig igår kväll
och sa att han är väldigt sjuk.
Trotter.
Så hemskt tråkigt.
Och han behöver nån
som hjälper honom med barnen.
-Som barnen känner sig trygga med om han… -Trotter, du måste åka.
Vad som än händer.
Det var inte så här Ashley och jag ville bilda familj.
Nej, men Christopher behöver dig och det förstår jag absolut,
för mina problem känns alltid lättare när jag kan hålla din hand.
Åk, och ta ett steg i taget.
Du är i kaos nu.
-Jag vet inte hur länge vi blir borta. -Så länge det behövs.
Vi kommer sakna dig och älska dig.
Vi ska be för er varje dag. Er alla.
Åh, Trotter.
Bra jobbat med isglassarna, Katie.
De blir utmärkta semesterglassar.
Mormor säger att de bästa sakerna är de man gör själv.
Inklusive lekplatser?
Sophie, Willow och jag ska forska om hållbara lekplatser. Vill du vara med?
-Ty? -Det låter kul.
Men jag måste tyvärr plugga statistik, som jag hatar.
Det låter inte kul.
Sophie, Willow och jag brukar plugga ihop.
Det är bra att prata med nån som förstår en.
Ja.
En handledare är just vad jag behöver. Och jag vet vem jag ska fråga.
-Det var på tiden. -Du brukar ju låta mig vänta.
Trevligt att träffas…
-"Trish." -Jag vet inte vad du pratar om.
Även om jag gör det, våga inte använda det språket mot mig.
När vi var barn och Trish var kodordet för det
som mamma inte kunde förmå sig att kalla Patricia,
var inte poängen att inte bli en Trish när vi blev stora?
-Absolut. -Så jag måste fråga dig, Kathleen.
Varför är du en Trish mot min familj och mina vänner på Sullivan's?
-Vad har du emot dem? -Inget.
Inget alls. De skulle så gärna få jobba åt mig.
Men restaurangen ägs inte av den rättmätiga parten,
eftersom miss Frances sa till banken att jag inte var pålitlig.
Jag vill bara ha vad jag förtjänar.
Men varje gång jag försöker, vägrar du och dina små vänner…
Men kan du sluta!
Du försöker pressa mig på medkänsla som tog slut för 20 år sen.
Du har haft massor av chanser att skapa nåt eget
men det enda du är bra på är att förstöra för andra,
och du får inte göra det mot min familj.
Tillhör inte jag din familj?
Seså. Familjer gör inte så här mot varandra.
-Familjer visar kärlek och medkänsla. -Ronnie.
Pappa lärde dig bättre än så.
Familjer handlar om blod,
lojalitet, tuff kärlek.
Var har du fått din definition ifrån?
Från familjen jag skapade.
Och vi utestängde aldrig dig. Du utestängde dig själv.
Du måste acceptera det.
Och du måste lämna oss alla ifred.
För gott.
Vill du att jag ska försvinna, så gör jag det.
När du har gett mig vad jag förtjänar.
Jag kan inte tala för hela interreligiösa rådet, men
ert förslag blir nog väl emottaget.
Som väntat lyckas Magnoliorna igen.
-Vi har gått igenom så mycket. -Du låter bekymrad, inte glad.
-Vi har varit utspridda på sistone. -Eftersom ni är upptagna kvinnor.
Men är allt okej?
Vi får se.
Förhoppningsvis ska vi snart ha tid att prata om en massa saker.
Jag är bara nervös inför presentationen.
Pastor Mosby säger att vi är ett aktningsvärt organ
och jag försöker alltid bemöta det med ett glatt humör.
Men vi är inte skrämmande.
Vi träffas av samma anledning som ni tre startade er stiftelse.
Att hjälpa de vi älskar
för vi tror alla på att älska vår nästa.
Syftet är alltid kärleksfull hjälpsamhet.
Du behöver inte vara världsvan. Var bara passionerad.
Ta med det du har så ordnar vi det tillsammans.
Katten är jättehemsk, så det var dråpligt.
Jag ska bära upp mina saker. Jag kommer strax.
KÄRA HELEN, DET VAR ALLDELES FÖR LÄNGE SEN
VI HAR KÖRT FAST OCH DET HAR GÅTT FÖR LÅNG TID
HUR GÅR VI VIDARE? KRAM, MADDIE
JAG ÄR HEMMA. VAR OCH NÄR?
Det vore underbart.
Tack. Tack, snälla.
Gus har hittat nötfärs och fläskfärs.
Han kommer snart. Spaghetti och köttbullar till middag.
Molto bene, chef.
HELEN DECATUR JAG ÄR HEMMA. VAR OCH NÄR?
DET VAR ALLDELES FÖR LÄNGE SEN.
VI HAR KÖRT FAST OCH DET HAR GÅTT FÖR LÅNG TID.
MARGARITAKVÄLL SOM VANLIGT.
-Jag vet att jag är sen. Förlåt. -Ingen fara. Jag har allt till Bixbys.
Medan du var på Sullivans var jag souschef här.
Vi ska använda elverktyg idag, så jag måste veta om du kan fokusera.
Har det nånsin hänt att du ångrat ett beslut fast du vet att det är rätt?
Du beskriver hela min basebollkarriär
och alla förhållanden före Maddie.
Magkänslan brukar leda rätt, om du inte tänker åka till Vegas
utan att fråga om jag vill följa med.
Okej. Tack, Cal.
Du är en fin kille. Du gör det rätta.
Okej. Jag är övertygad.
Ge mig tio minuter. Sen behöver jag höra att jag är en fin kille igen.
Vi tar det på vägen. Hoppa in.
Vill du ha hjälp?
Vet du nåt om rymning?
-Du har utegångsförbud. -Det kan man säga.
I 45 år eller så. Jag gjorde ett misstag. De överreagerar.
Nu kan jag inte prata med personen på evigheter.
De gör så för att de älskar dig. Mina föräldrar var likadana.
-Du var säkert väldigt skötsam. -Första året på high school.
Några kompisar skulle på midnattsbio. Jag fick inte lov att gå.
Jag gick och la mig tidigt,
klättrade ut genom fönstret och cyklade iväg.
Jag hade kul och kände mig så fiffig.
Men du kan tänka dig min förvåning när mina föräldrar väntade på mig hemma.
"Hoppas att du hade kul. Bra att du är i säkerhet.
Du har nu utegångsförbud de närmaste 30-80 åren."
Men reglerna var inte till för att förstöra mitt roliga.
Som mamma sa, de skyddade mig.
Fyrtiofem år kanske verkar vara en överreaktion för dig,
men hur verkar det för din mamma och pappa?
-Det är hemskt, men du har rätt. -Jag fattar.
En tonårings jobb är att vara tonåring.
Föräldrarnas jobb är att vara föräldrar.
-Hur länge varade utegångsförbudet? -Nånstans mellan 30 och 80 år.
Tack för att ni hjälper till.
Mitt sätt att tacka för en utsökt middag.
Och barnens plikt.
-Vi har inget emot det. -Så vi ska till Whartons.
Jag älskar er så mycket. Jag ska fräscha upp mig.
Tråkigt att missa det roliga, men jag ska till True Brew.
-En tjej ska ge mig stödundervisning. -Är detta kodspråk?
Nej, inte alls. Jag måste ha hjälp med statistiken.
-Mamma är med på det. -Hej då, Ty!
Vi går till nåt ställe dit Ty hade velat gå.
Det vore roligt, men fel.
-Vill ni inte gå till Whartons? -Jag vill.
Och Kyle borde stanna här för att han var elak.
Kom, coach. Du och jag?
Hjälp mig, Kyle!
Varför? Du tänkte dumpa mig.
Jag var rolig, men fel.
Det räknas som en ursäkt. Nu går vi.
Kan ni hjälpa mig att skriva en historia?
-Oj. Med alla nya glosor? -Ja.
Vilka minnen.
-Säg att aardvark är ett av de orden. -Nej.
Albatross.
Antidisestablishmentarianism.
-Vadå? -Exakt.
-Vad betyder det? -Vet inte.
Sätt er.
-Jag är ledsen. -Vi är alla ledsna, men…
Jag kanske är ledsnast av alla.
Jag…
Min livs största kärlekshistoria tog nyligen slut.
Vi vet.
-Jaså. -Ryan sa det till min mamma.
Vi blev förkrossade.
-Det är vi ännu, men vi visste inte… -Hur ni skulle säga det?
För att jag var för envis
och stolt och frustrerad för…
för att medge att
ni hade haft rätt, och jag reste bort utan att säga nåt…
-Nej, Helen. -Vi ville inte göra det värre.
Jag sa till Maddie att du borde få vara ifred, som du ville.
Jag hade så fel. Jag måste byta frisyr och flyga hem till Zeke,
sova i en enkelsäng tre nätter,
bli uppläxad och kramad av mamma,
och lova att upprätta ett testamente med en hemsk katt som förmånstagare,
för att inse hur fel jag hade.
-Hur dum jag var som stängde er ute. -Det var inte dumt.
Det var helt förståeligt.
Jag vet att det låter meningslöst nu
men jag är så ledsen för det du har gått igenom.
-Nej. -Jag också.
Då är vi tre.
Det är det jag vill prata om ikväll.
Ryan är i det förflutna, där han hör hemma.
Jag är färdig med sorg och saknad.
Det viktiga nu är att se till att vi tre är i fas igen.
Utan det skulle min värld slitas loss från sin axel.
Får jag berätta om en sak som jag är ledsen för?
Jag vill ta ansvar för min inställning att vilja fixa allt.
Det som hände med dig och det som hände med dig.
Det lärde mig så mycket. Nämligen att sluta med det.
Jag ska jobba med att använda den energin bättre.
Då vill jag ta ansvar för att jag krävde försoning
innan problemen var lösta.
Förlåt för det.
Okej. Vad hände egentligen?
Vi löser det.
-Åh, kära nån. -Jag vet det.
Vilken lättnad.
Livet har varit kämpigt på sistone och varje gång nåt gick fel,
ville jag bara ringa till er två, men jag kunde inte.
-Det gjorde det mycket värre. -Jag vet precis vad du menar.
Men det ska inte bara handla om mig.
Vi ska inte prata om mig hela kvällen.
Kvällen handlar om oss alla tre, som margaritakvällar ska göra.
Men det finns ett problem.
En margaritakväll utan en margarita i sikte?
-Maddie. -Den här vägen.
Tyler Townsend.
Olivia Harris. Vad lyssnar du på?
Jag lyssnar på min solskensmix.
Jag byter till pluggmixen sen.
Gör du egna spellistor?
Nej, jag bränner CD-skivor.
Att spela bas hjälper mig att plugga, men den kan jag ju inte ta med hit.
Jag spelar gitarr. Vi borde jamma nån gång.
Du är så smart och cool. Du är säkert…
Skulle vi inte plugga? Stöter du på mig?
Ja.
Tja, jag försöker.
-Tack för visat intresse, men nej. -Förlåt då.
Jag uppskattade din hjälp med läxan.
Egentligen var det det jag ville prata om.
Läxan du hjälpte mig med är allt jag förstod.
Kan du ge mig stödundervisning?
Kan du inte prata med tjejer utan att flörta?
Jag går på autopilot.
Jag försökte bara vara charmig, men visst.
Det är så jag pratar med tjejer, öh…kvinnor.
Jag lär dig statistik.
Mot att du bjuder på fika,
och mot att jag även får lära dig att prata med kvinnor utan att flirta.
-Taget, kompis. -Kompis.
-Jaha, kom då. -Du först.
-Gud välsigne Trotter och Ashley. -Jaa.
Noreen och Genevieve kommer avlasta oss.
Harlans pappa får snart komma hem.
Deras badrum har renoverats, köket har blivit mer tillgängligt
-och smarta hemenheter har installerats. -Underbart.
Jag måste tala om att jag berättade för Cal om dig och Ryan,
så basketgruppen vet.
-Allihop? -Ja.
Vi respekterar till fullo din rätt att inte berätta för oss…
Tassandet på tå är värre än när du marscherade in och sa vad jag skulle göra.
Jag försöker hitta en balans.
-Här, tjejen. -Vadå?
Min definition av balans. En margarita i varje hand.
Innan Maddie sträcker nåt,
låt mig säga att jag inte har pratat med Erik
och inte har några planer på att göra det snart.
-Men det ni hade var så speciellt. -Jag gjorde slut på det.
Det borde inte bara kunna återupptas
som en bok som man har lagt ifrån sig.
Jag vill respektera hans process och min egen.
Men jag ber för det.
Märkte du hur hon gick över huvudet på mig?
Seså, tänk på på förnyandet av era löften
och allt som ska ordnas.
Låt mig dyka ner i all glädjen.
Inte för djupt i kväll. Tänk på mina nerver.
Jag försöker vara så ansvarsfull men Ronnie och jag
får hela tiden nya vilda idéer.
Mer människor, mer flärd, mer pengar.
Gulligt att Ronnie är så taggad.
Ni förtjänar lite flärd efter alla problem.
Och det ursprungliga bröllopet var ganska anspråkslöst.
-Prisvärt? -Sparsamt.
Ekonomiskt.
Billigt! Det var billigt!
Vi kan säga det.
Men dollar för dollar var det den bästa fest som stan nånsin sett.
Flest invånare som vaknade barfota på torget.
Konkurrensen om det rekordet är faktiskt hårdare än folk tror.
-Har du valt klänning? -Nej! Har du valt ut din?
Nej!
Jag vänder ryggen till en sekund och allt rasar ihop.
Vi väntade på dig, så att vi kan shoppa tillsammans.
-Sagolik idé. -Instämmer.
-Vi tar några till. -Margaritor?
Fantastiska idéer.
Här är en… Att aldrig ta vår vänskap för givet.
Ska jag kolla golvets eventuella lutning åt dig också?
Du måste inse att jag är grundlig och genomtänkt
i alla mina passioner.
Clyde måste öka luftkonditioneringen.
-Har jag mött min jämlike? -Jag hoppades det.
Ska vi beställa en omgång till för en stadig hand?
Bäst att låta bli.
Men vi kan fira hur bra det går för oss.
-Ditt nya jobb. -Ja, vilket flyt. De där tjejerna…
-Vilken gemenskap. -Och jag har sagt upp mig.
Utan nåt nytt jobb. Det kräver mod.
Det handlar om förtröstan. Varje steg. Varje dag.
-Jaha, vad händer härnäst? -Det beror på.
-Är det här en dejt? -Skona mig, Herre.
Är du en sån typ? "Var står vi? Vad är vi?"
"Gör jag rätt?"
-Den sista gillar jag faktiskt. -Noterat.
-Spelar det nån roll om det är en dejt? -Ja.
För om det inte är det vill jag bjuda ut dig på en.
Gärna.
Även om du försöker slå mig i mitt eget spel.
Har du nåt skrivet med Bill?
Nej. Vi har bara kommit överens muntligt om att han ska bidra.
Har du funderat på att konsultera Helen
om att upprätta ett kontrakt med klausuler
om gränser och så?
Att prata med Helen kan förstås inte skada.
Blev jag så stirrig när Bill kom in att du googlade det juridiska?
Det är inte det.
Jag tänker på ditt bästa. Och Bex.
Jag är så tacksam över att ha dig som hyresvärd och barnvakt,
och viktigast av allt, vän.
Det väntade jag mig aldrig att finna här i Serenity.
Jag uppskattar också att ha er i mitt liv.
-Hej, raring. -Hej.
-Jag gissar att allt är bra med tjejerna. -Jättebra.
Det är så bra att kunna prata om saker och reda ut dem och återställa friden.
Jag är så glad för din skull.
För dem. För er alla tre.
Att du är lycklig gör mig lycklig.
Det är så viktigt att veta att man kan rida ut saker med sina närmaste.
Väldigt vad du brer på.
Inte alls.
Jag bara berättar och understryker hur viktigt och…
Jesus, hjälp mig.
-Du har pratat med Kathy. -Ja.
Och?
Det viktiga är att hon kommer att lämna oss ifred.
Varför känns det som att nåt viktigt utelämnades?
Hon erkänner inte att hon förstörde köket, vilket jag vet att hon gjorde, men…
Vi kan glömma allt det här för Kathy ska lämna stan för gott.
Fantastiskt.
Och lite svårt att tro på.
-Hur då? -Det verkar lite för lätt på nåt vis.
Har du ett förbund med djävulen?
Jag skrev ut en check.
Vad gjorde du?
-Hur mycket? -Nog för att hon ska hålla sig borta.
Du böjde dig för en tyrann.
Förhandlade med en terrorist.
Du lät Kathy vinna!
Jag skyddade min familj som jag sa att jag skulle göra.
Hur skyddar det oss att ge henne våra pengar?
Vi sa att vi aldrig skulle ge henne pengar!
Det var för pengarna hon kom hit.
Det är det enda hon respekterar numera, det enda som får henne att försvinna.
Men hon vinner inte, Dana Sue.
Det gör vi, för vi har varandra
och Annie och Sullivan's och våra vänner
och allt som vi har byggt upp tillsammans.
Och Kathy har ingenting. Och det är hennes eget fel.
Hon valde den ensamma och hårda vägen,
och ett hörn i mitt hjärta kommer alltid tycka synd om Kathy.
Men hela mitt hjärta tillhör…
dig… och Annie.
-Jag anser inte att du gjorde rätt. -Jag vet.
Men jag förstår varför du gjorde det.
Tack.
Det är en tjänst som du gör mig.
Du kommunicerar
på ditt kärleksspråk genom att sätta den här planen i verket.
Jag respekterar det.
Tack för att du förstår. Och för att du litar på mig.
Jag vet inom mig att det här är svaret.
Och jag kommer aldrig sluta göra allt jag kan
för att göra livet bättre för dig och Annie.
Kan du förklara en gång till?
Du var så upprymd i telefon. Jag hörde inte allt.
Jag har fått pengar, och nu sticker jag från stan för gott.
Nystart och allt det där.
Ja…
Då önskar jag dig lycka till på nästa äventyr.
Följ med mig.
Du är den första jag har mött
som vet hur det är att vara förföljd av sitt förflutna.
Att sträva efter förändring
fast folk omkring en vägrar fatta vad man försöker göra.
Jag menade det när jag sa att jag ville börja om.
Är vi inte båda värda det?
Nej.
Jag förstår att jag har sårat folk, och jag försöker verkligen be om ursäkt.
Jag flyttade till Castlewood för att ge folk utrymme.
Att flytta längre vore att fly.
Jag försöker bli en bättre förälder.
Även om jag inte får bli
en bättre partner åt Maddie eller Noreen,
har jag en plats i mina barns liv,
så jag försöker ta reda på vad den platsen är.
Ibland är det bästa man kan göra för dem man älskar
att ge sig av.
-Känns det bra att vara tillbaka? -Ja.
Det var så klart kul att träffa familjen,
men jag gillar verkligen det här året,
och jag har tänkt på saker som jag vill säga till Annie…
Du är väl glad över att vara sams med folk igen.
Jätteglad.
Det är alltid ett misstag att vara rädd för att höra av sig, prata, be om ursäkt.
-Men det är lätt att göra det misstaget. -Hur kommer det sig, tror du?
Troligen p.g.a. ego.
När folk man älskar är inblandade ska man strunta i egot.
Ställa allt tillrätta.
Göra en tydlig föresats
att börja om från början.
Jag vill lära mig att tänka som du. Det vill jag.
Jag menar, i min familj bommar vi för dörren.
Vi förlåter inga felsteg.
Men jag inser att många inte skulle hålla med.
De behöver mer när saker…
-Tar slut? -Ja, det.
Har du tänkt på att saker inte måste ta slut?
De kan förändras, utvecklas i en ny riktning.
Trodde du nånsin att du och Annie skulle kunna vara labbpartners?
Nej. Inte en chans!
Nej.
Vilka andra utvecklingar väntar?
Okej.
Du saknar väl Jackson. Jag kan hjälpa dig.
"Mummel, mummel, baseboll."
Tack, men jag är inte svartsjuk.
-Bara frustrerad. -För att han inte är här?
Han försöker inte ens. Han tror att han trotsar sina föräldrar
men han gömmer sig för dem.
Han försvann som en rädd ekorre istället för att stötta mig.
Låt mig försöka igen.
"Mummel mummel, baseboll."
Hej. Vi pratar om att väcka lekplatsen till liv.
Den ska vara hållbar och tillgänglig. Är ni med?
Först gör vi en lista på allt vi behöver.
Färg, virke, gummigranulat till marken.
Min pappa har jobbat med återvunnet trä
så han kanske har några tips.
Om du mejlar frågor kan jag höra med honom.
Vad är det för problem här?
Allt. Men det var Kyles idé, så fråga på.
Lekplatsen är helt förfallen men vi kan nog renovera den
på ett miljövänligt sätt.
Det finns ingen ursäkt för en lekplats i detta skick.
Ursäkta, pratar ni om Ash Grove?
Ja. Håller du med om att den är helt förfallen?
En underdrift.
Jag brukade ta hit mina syskon men så gick gungdjuren sönder.
Sen var det översvämning och deras sockor blev blöta.
Precis. Vi måste få ordning på det.
Ja, precis. Vad?
Ja, lekplatsen har fått förfalla,
och "precis" handlade om CeCes småsyskon.
De gillade att leka här.
Vi vill återuppliva lekplatsen.
Helt återupplivad, inga zombier.
Jag visste inte att hela gänget var med. Har ni ett D&D-tema?
Drakar, brotroll och så?
Jag vet inte med D&D, men Ty har rätt.
Ett tema är en bra idé.
Vi måste dra.
Okej. Jag måste gå, men vi ska ha ett möte snart.
Tänk ut idéer.
-Jag kan också ställa upp. -Jaså? Din stödundervisning, då?
-Och CeCe verkar väldigt intresserad nu. -Det är inget problem.
Jag vill hjälpa till.
Jag anser att hörnstenen i det här mathjälp-programmet
bör vara bättre tillgång till färska grönsaker.
Om det är nåt som intresserar dig, så blir vi väldigt glada.
Gärna.
Jag vill gärna ha ett sätt att donera överskottet.
Grönsaker som bara har små skönhetsfel.
Jättekul att du är intresserad.
Du kanske kan träffa mig och Maddie och…
Och Dana Sue.
Messa ett datum så kommer jag direkt. Jag kanske tar med björnbär.
-Tack, Jeremy. -Tack.
-Vi ses. -Japp. Hej då.
-Erik. -Helen.
Jag hörde att du var bortrest. Välkommen tillbaka.
Härligt att vara hemma.
Mår du bra?
-Ja. Och du? -Ja.
-Du har bra smak när det gäller frukt. -Jaså.
Jeremy.
Jag också.
Jag ska inte uppehålla dig och päronet.
-Tack. -Kul att se dig.
Sköt om dig.
Jag accepterar min plats som universums centrum.
Ibland korsas vägar på grund av begränsat utrymme,
inte gudomlig avsikt.
Grattis till att du hittade vägen från Z's.
Ryktet färdas fort.
Kathy är känd för att krossa kollegor. De andra överlevande vet.
Gillade Dana Sue att du jobbade åt hennes svägerska?
Vad?
Wow. Kathy avslöjar inget i onödan. Isaac var också förvånad.
Vilken överraskning.
Ja, du får ju inte ha mobil.
Och inte bjuda in dig.
-Regel tre. Inga besök utan övervakning. -Oj… Vi kan ta en promenad.
Regel fyra. Fången får inte lämna huset utan giltigt ärende.
Verandan räknas som huset, hoppas jag.
-Jösses, vad hårt. -Fast är det det?
Jag ljög för mina föräldrar. Jag förstår att de är arga
-och jag respekterar deras regler. -Jag stöder det beslutet.
Om du behöver nån som lägger ett ord för dig
så du kan få villkorlig frigivning, säg bara till.
Det var snällt.
Vad händer annars?
Jag hörde saker i skolan. Tänkte kolla hur du har det.
Ja, det är väl ingen mening med att hålla masken
inför den som försökte hindra mig från att äta grodyngel.
Nä.
Du hade rätt då, precis som nu.
Jag har gjort hemska misstag. Särskilt när det gäller mitt umgänge.
Tack för att du fortfarande pratar med mig och bryr dig om mig.
Jag har gjort det så länge att jag inte kan sluta.
Och det är därför
eftersom du inte får ha elektronik…
Sommaren vi trodde att vi kunde prata i de här.
Men vi skrek så högt att vi hörde varandra ändå.
-Mr Farquaad sa det till mina föräldrar. -Och mina, kl. 02.00.
-Ingen respekt för vetenskapen. -Det var tider.
Den fungerade exakt som den skulle.
Den fick dig att le.
-Så det var därför jag skulle ha klänning. -Jag erkänner.
-Så det handlar inte om höstens kurser? -Nej, det här är vår tangokurs.
Vi har gjort våra läxor, nu får vi göra nåt kul.
Tack för att ni kom.
Idag ska vi lära oss tangofattning och grundsteg.
Ingen press. Vi är här för att ha kul. Hitta en plats med din partner.
De som för ska ha ryggen mot dörren.
De som inte har nån partner, kom fram.
Det är så spännande!
Förarens vänstra hand håller följarens högra hand.
Förarens högra hand på följarens rygg
med fingertopparna på ryggraden,
lite vinklade nedåt.
Följarens vänsterarm på förarens rygg med handflatan utåt,
precis under armen.
Nu ska vi försöka oss på de fyra stegen.
Och fem, sex, sju, åtta.
Vi går långsamt…
Ja, det här kommer bli kul.
Bra! Och fem, sex…
Vi möts igen till slut.
Jag visste att vår kärlek kunde överleva över tid och rum.
Sätt dig, Kyle.
-Jag fattar inte vad du menar med det här. -Nellie…
Varför lämnade du de där nejlikorna?
-Vad vill du? -Jag vill detsamma som du.
-Vad? -Hålla vår romans vid liv.
Vilken romans? Vi har ju gjort slut.
-Men nejlikorna som du skickade? -Det var inte jag.
-Och breven jag skickade? -De har jag inte fått.
Spelar du nåt spel? Manipulerar du mig?
Nej, aldrig. Jag trodde…
Jag gillade verkligen dig.
Jag beundrar dig fortfarande som människa. Så förstör inte det.
Det verkar ha uppstått vissa missförstånd
som i Mister Ernest fast utan det lyckliga slutet.
Jag vill inte såra dig, Kyle.
-Jag är bara förvirrad. -Samma här.
Och…
Jag har en pojkvän.
I Castlewood.
Ett lyckligt slut för dig.
Underbart, Nellie.
Lycka till, Kyle. Jag hoppas att du hittar nån underbar också.
Sköt om dig, Nellie.
Är cowboyhatten för mycket?
Nej då.
Den här stan klarar inte så mycket skönhet.
-Välkomna. -Jag vill träffa Dana Sue.
Hon vill säkert träffa herrn också.
Tack.
-Applåderar vi eller ringer vi en läkare? -Både och?
Vad tycks, älskling?
Jag tycker att ni kan ställa in er lilla föreställning.
Jaså.
Smokingarna var Ronnies idé,
men jag har en helt okej kostym.
Det första bröllopet var visst denim och barfota.
Åh, Cal. Du skulle bara veta.
Enades vi inte om smoking?
-Jo, först. -Vad har hänt?
Jag har räknat på det och det går inte runt.
Efter Annies collegefond och stiftelsen,
pengarna som blev över, som skulle gå till vår ceremoni…
De gick till Kathy istället.
Så det blir inget.
Undertexter: Anna Norman