Brie?
- Jacku. - Ahoj.
Přijeď, prosím.
Potřebuju tě.
Jsi v pořádku?
Brie.
Co se děje?
Brie!
Už jsem tady, Brie.
Co se stalo?
Pořezala ses?
Bolí to!
Dobře.
Odvezu tě na kliniku, jo?
Jacku?
- Brie něco je. Jedu na kliniku. - Vyrážím.
Tak jo, Mel se o tebe postará. Dej mi ruce kolem krku.
Tak pojď, držím tě.
To je v pohodě. Držím tě.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Tak jo. Teď tě prohlídnu ultrazvukem, ano?
Trošku to zastudí.
- Dobře. - Promiň.
Dobře.
Promiň.
Bolí tě ramena nebo záda?
Ne.
Dobře.
Co se mnou je?
No…
ještě ti musím vzít krev, ale…
nejspíš jsi potratila.
Je mi to líto.
Tady.
Může přijít Jack?
Určitě, zajdu pro něj.
Půjdeš dál, Jacku?
Už jsem tu.
Už víš, co ti je?
Potratila.
V kuchyni máme další kapesníky. Hned ti je přinesu, jo?
No tak.
Všechno bude v pohodě.
- Jasný? - Jo.
Dobré ráno.
Jak je Brie?
Zrovna jsem ji prohlídla.
Potratila.
- Panebože. - Jo.
Jak se drží?
Fyzicky je v pořádku,
ale doporučím jí psychologa.
Dobrý plán.
Říkala jsem si, že i Hope si možná bude chtít s někým popovídat.
To určitě, protože se mnou nemluví.
Když jsem jí volal ohledně Lilly, neřekla skoro ani slovo.
Nejspíš je jen v šoku.
Ne, byla naštvaná, protože jsem jí neřekl o té rakovině.
Jsem si jistá, že až to proberete z očí do očí,
pochopí to.
Snad máš pravdu.
Stihne to dneska na ten pohřeb?
Jo, v Sacramentu si půjčí auto.
- Bude to natěsno, ale stihne to. - Dobře.
A jak vaše oči snášejí ten stres?
Docela dobře.
Takže ten první anti-VEGF zákrok proběhl dobře?
Pokud si člověk užívá jehly v očích, tak určitě.
To bych si teda neužila.
Já taky moc ne, ale nemám jinou možnost.
Můžete si jít domů odpočinout, zvládnu to tady.
Díky, ale až se mrknu na Brie,
chci zajet na farmu zkontrolovat Taru.
Tak ji ode mě pozdravujte.
Jasně.
Uvidíme se na pohřbu.
Jo.
OMLOUVÁME SE, ALE MÁME ZAVŘENO
Kazateli, nevíš, kolik lidí přijde Lilly na pohřeb?
Mám donést sklenice na přípitek.
Tara říkala, že jen rodina a blízcí přátelé, tak asi 15 nebo 20 lidí.
- Dobře, super. - Tak jo.
Ahoj, Connie.
Ricky.
- Tak jo. - Máme problém.
Na co že se to koukám?
Posuň si to doleva.
Vince.
Kde jsi to vyfotila?
Dneska ráno v Clear River. Vyzvedávala jsem kytky na pohřeb.
Jen jsem ho zahlédla, hned jsem fotila. Co tady dělá?
Tak jo. Pamatuješ na Sally?
Tu Paigeinu kámošku, co sem přivezla Christophera?
Pamatuju.
Chce se sejít.
Myslíš, že to má něco společného s Vincem?
Teď už jo.
Znepokojuje mě, že mi volá místo Paige.
Proč?
Protože se Paige nejspíš něco stalo.
Díky.
Dále.
Ahoj.
Zdravím.
Přinesl jsem ti pár borůvkových muffinů z pekárny.
Díky.
Prý jsi celý den prospala.
Jsem unavená.
Jo, to je normální.
Truchlení na člověka hodně dolehne.
Tvoje sestra říkala, že prý na pohřbu nechceš mít žádný proslov.
Proč bych měla?
Já jen…
Nechci, abys pak něčeho litovala.
Je to moc těžké.
Jo, ta bolest ze ztráty někoho, koho máš tak ráda…
je neskutečná.
A je jen na tobě, aby ses tou bolestí nenechala stáhnout ke dnu.
Přesně tak se cítím.
Poslyš.
Znám tě už od…
Od doby, co jsi byla ještě škvrně.
Nikdy sis nenechala nic líbit.
A pořád to v sobě máš.
Nevím, co mám dělat.
Zkus se nejdřív párkrát pořádně zhluboka nadechnout.
Jo.
Tvoji přátele a rodina tě chtějí podržet. Nebraň jim v tom.
Pokusím se.
Hlavně nezapomeň,
že tě máma milovala celým svým srdcem.
Nechtěla by, abys trpěla.
Nenechám tě samotnou.
Můžeš jít. Já tu s ní zůstanu.
Ne, oba jděte na pohřeb. Jsem v pohodě.
Chci jen spát.
- Co když budeš něco potřebovat? - Napíšu ti.
Mel, řekni Jackovi, že nepotřebuju chůvu.
Pokud chce být sama, měli bychom ji nechat být.
Díky, Mel.
Dobře.
Mel, můžeš se Brie zeptat,
jestli nechce něco k jídlu nebo pití?
Jednu zázvorovou limonádu. Díky.
Tak jo, hned jsem zpátky.
Nevím, co to se mnou je.
Tyhle pocity jsou úplně normální.
Nemůžu uvěřit, že se po tom všem stalo ještě tohle.
Víš…
když jsme se s manželem snažili otěhotnět,
potratila jsem několikrát.
Promiň. Nechtěla jsem…
To nic.
Říkám ti to proto…
abys věděla, že v tom nejsi sama. Vím, jak se cítíš.
Ani jsem nevěděla, že jsem těhotná.
Panebože, to je mi moc líto.
To je hodně věcí najednou.
Jako by se mi sesypal celý svět.
Cítím se úplně na dně.
Jsi silná.
Ty to ustojíš.
A co když ne?
S Jackem jsme tu pro tebe.
Dobře? Můžeš se o nás opřít.
- Jsem strašně unavená. - Dobře.
Zkus se trochu vyspat.
A kdybys cokoliv potřebovala, zavolej mi. Jo?
Jasně.
Hej, Mel.
Ano?
Díky za všechno.
Nemáš za co.
Ahoj.
Říkal jsem si, že by jí Kazatel mohl udělat kuřecí vývar.
Zrovna odpočívá, teď bych ji do jídla nenutila.
- Jasně. - Jo.
Jak se držíš ohledně té Lilly?
Hodně to na mě doléhá.
Jo, taky se pořád nedokážu smířit s tím, že je pryč.
Je mi strašně líto Tary.
Vím, jaké je přijít o mámu.
Já si to nedokážu představit.
S Kazatelem jí na farmu posíláme nějaké jídlo.
Není to moc, ale nevím, co jiného dělat.
To je od vás moc milé. Určitě to ocení.
Jasně.
Půjdu se připravit.
Mel. Co to tady vyvádíme?
Jak to myslíš?
Proč mě od sebe odháníš?
Já…
Můžeme si promluvit v kanclu?
Nesnažím se tě odhánět.
Takže to, jak se mi poslední tři dny vyhýbáš, bude teď normálka?
Ne, to já…
Říkala jsem, že si to potřebuju víc promyslet.
Co přesně?
Tu noc, co jsem se vrátila z LA,
ses se vším trefil do černého,
ale hned další den ráno…
jsem měla pocit, že jsi jen řekl, co jsem chtěla slyšet.
Ale no tak, to není pravda.
Myslel jsem to vážně.
Ten rozchod byl obrovská chyba.
Jo, děsí mě představa živení dvou rodin,
ale moje city k tobě to všechno převažují.
Řekněme, že se k sobě vrátíme.
Mám strach, že mě jednou,
až budeš vyčerpaný z boje na dvou frontách,
začneš nenávidět.
- To se nestane. - Jak to víš?
Protože se znám.
To si myslíš teď, ale až přijdou dvojčata,
změníš se.
- Zeptej se kohokoliv s dítětem. - Ostatní jsou mi ukradený.
Říkám ti, jak to cítím.
To jsi po mně chtěla, ne?
Jak ti to mám dokázat, když mi nedáš další šanci?
Já nevím. Máš pravdu.
Přesně tak.
No tak, začneme hezky zlehka.
Odvezu tě do kostela.
To nemusíš.
Dnešek bude těžký pro nás všechny.
Bude fajn mít se o koho opřít.
- Haló? - Tady rotmistr Gomez.
- Dobrý den. - Mám tvoje výsledky.
Tak jak jsem dopadl?
Získal jsi 97 bodů, takže jsi jeden z našich nejlepších rekrutů.
Ty jo.
Bude z tebe skvělý mariňák.
Děkuju, pane.
To je všechno?
Je to oficiální?
Už musíš jen podepsat smlouvu a vyzvednout si výstroj.
Vím, že jsi chtěl do San Diega,
ale měli bychom alespoň probrat Jižní Karolínu.
Super. Takže peníze došly?
Jasně, podepíšu to a zítra vám ty papíry pošlu, ano?
Super.
Ještě jednou díky.
Ahoj. Nemusíš přece klepat.
Měl jsem pocit, že musím.
Dej mi ještě vteřinku, jo?
Jasně, nikam nespěcháme.
Hele,
v prádelním koši bylo
nějaké tvoje oblečení, tak jsem ho vyprala.
To jsi nemusela.
V pohodě.
Máš ho v tašce u dveří.
Díky.
Co je?
Vypadáš…
úchvatně.
- Promiň. - Ne. Díky. To nic.
Taky ti to sluší.
Mně to jen sluší?
- Ty… - Nic za tím nehledej.
To je jako říct, že jsem milý.
- Jsi milý. Takže… - No teda.
Dobře. Co tohle?
Vy jste ale švihák, pane Sheridane.
Děkuji.
To je od vás moc milé.
- Můžeme klidně vyrazit. - Jasně.
Měla by sis vzít svetřík.
Mám ho nachystaný.
Nedokážeme pochopit
tu nesnesitelnou bolest, jakou právě zažíváš,
a chceme, abys věděla, že v tom nejsi sama.
Nemůžeme…
Chceme, abys věděla…
Ahoj, Hope. Kde jsi?
Jestli se s tím vypůjčeným autem nedá jet,
prostě ho vrať a…
Dobře. Hlavně buď opatrná.
Jasně, sejdeme se na smuteční večeři.
Miluju tě.
Ta kravata mě dusí.
Zvládnu to.
Nemusíš ji mít, jestli nechceš.
Ty ji máš.
Jo.
Pohřby můžou být pěkně smutné,
takže kdyby to na tebe bylo moc,
dej mi vědět.
Chci se rozloučit s Lilly.
To je od tebe pěkně dospělé.
O mě se strachovat nemusíš. To ty vypadáš smutně.
Jo.
Tak co? Lepší?
Lepší.
Dobře.
Už ti někdy někdo řekl,
že jsi super kluk?
Jenom ty.
A máma.
Tak jo, jdeme.
Jsi v pohodě?
Jo, já jen…
Je toho na mě trochu moc.
- Chceš se napít? V autě mám vodu. - Jo, dobře. Díky.
Hned budu zpátky.
No tak, hezky zvedej nožky.
Jsi v pohodě?
- Co se děje? - Moje…
křeč.
Máme za sebou 11 kiláků.
- Ještě osm. - Ne.
Počkej. Běž napřed a já tě za chvilku doženu.
Napij se.
A pořádně dýchej.
Podívej se na mě.
Nádech.
Dýchej. Ty to zvládneš.
- Musím si sednout. - Ne, žádný takový.
To nejtěžší máme za sebou. Teď už to bude z kopce.
Z kopce? Slibuješ?
Jsi moje bojovnice, zlato.
- Jasný? - Tak jo.
Takže to nebude z kopce.
- Ne všechno. - Ty jeden lháři.
- Ty to dáš. - Fajn.
- No tak. Jdeme na to. Běžíme. - Dobře.
Mel?
Děkuju.
Poslyš, vím, že to pro tebe musí být těžké.
S tím vším, čím sis prošla.
Jo, je to…
Je to těžší, než jsem čekala.
Kdyby ses kdykoliv…
cítila, že je toho na tebe moc,
dej vědět a já tě vezmu, kam budeš chtít.
Díky.
Dobré odpoledne.
Většina z vás ví, že jsem Vernon Mullins.
Lilly Andersonová
byla skoro 20 let moje blízká přítelkyně.
Jistě si všimli, že tu moje manželka Hope není,
takže budu mluvit za nás oba,
když Lillyině rodině popřeju upřímnou soustrast.
Chceme, abyste věděli, že v tom nejste sami.
Lilly nikdy neodmítla souseda, který potřeboval pomoct…
ani kamaráda, který si potřeboval pobrečet.
Věřila, že láska je dar,
o který se musí dělit s ostatními.
A ona se o tento dar dělila s námi všemi.
Jednou jsem četla…
že mrzouti žijou nejdéle.
Pokud je to pravda,
všechny vás tu přežiju.
A dnešek to celkem dokazuje.
Lilly byla ta nejmilejší ženská, co jsem kdy potkala.
O ní a o Buckovi
by se dal natočit romantický film.
Poznali se hrozně mladí,
ale nikdy to neměli lehké.
I když se snažili starat o farmu,
zatímco se starali o svoje krásné děti,
nikdy se nevzdali.
Řekl jsem jí, že bych chtěl vztah, jako má ona s Buckem.
Takový, ve kterém oba lidi dávají víc, než kolik dostávají.
O týden později mi představila Shirley. Bůh jí žehnej.
Díky, Lilly.
No…
když jsem se přestěhoval do Virgin River, skoro nikoho jsem tu neznal.
Někteří z vás si možná pamatují, že jsem chtěl vybudovat bar od píky.
Se stavařinou jsem měl nějaké zkušenosti, ale dost jsem se v tom plácal.
Pak za mnou každý den začala chodit Lilly
a najednou se mi začalo všechno dařit.
Tak jsem se jí zeptal, co to má sakra být.
A ona řekla…
Řekla mi, že tím můžu
tomuhle městu hodně nabídnout…
a že chce, abych tu zůstal.
Budu ti do konce života vděčný za to, že jsi mi pomohla se tu zabydlet.
Můžeš odpočívat v pokoji s vědomím, že na tebe…
nikdy nezapomeneme.
Díky, Jacku.
Pokud zde chce promluvit ještě někdo,
teď je k tomu ta správná chvíle.
Dobře.
Jack a Kazatel nám laskavě poskytli…
Počkejte, doktore.
Jménem naší rodiny vám chci všem poděkovat, že jste tady.
Máma byla oddaná matka,
která svoje děti vždycky kladla na první místo.
Hrozně nás milovala.
Byla celým naším světem,
takže…
tu noc, kdy odešla…
A…
No tak, to nic. To je v pořádku.
- Mám to přečíst? - Jo.
Dobře.
- To nic. - Jasně.
Takže tu noc, kdy odešla,
mě pohltila temnota.
Nevěděla jsem, kudy ven, dokud mi jeden můj dobrý přítel
nepřipomněl mámina ducha.
Máma zbožňovala západy slunce.
Vždycky říkala, že je má ráda proto,
že jí připomínají, že nežijeme v nekonečné temnotě.
Slunce vždycky znovu vyjde a za to bychom mu měli být vděční.
Až vám bude chybět, podívejte se na západ slunce,
protože ona ho někde sleduje taky.
To bylo krásné.
Díky.
Říkala jsem ti, že jsem v pohodě, Jacku.
To jsem já.
Co tady děláš?
Ricky říkal, že ti není dobře.
Říkal ještě něco?
Ne.
Říkal jsem si, že když jsou všichni na pohřbu,
ocenila bys nějakou společnost.
Víš co?
Klidně zase půjdu, nechci tě obtěžovat.
Ne.
To je v pohodě.
Jsi v pořádku?
Jo.
Mám zavolat doktora?
Jsem v pohodě.
Díky za ty kytky.
Nemáš za co.
Můžu si sednout?
Klidně.
Hele, Jacka jsem nepostřelil a nejsem žádnej dealer.
Chci, abys to věděla.
A…
Nechci se nijak vymlouvat…
ale když jsem byl malej…
moc jsem toho neměl.
Takže když jsem viděl, kolik si můžu vydělat u Calvina,
skočil jsem po tom.
Já vím.
Je to chabá výmluva. Nikdy jsem se s ním neměl zaplítat.
Protože tě chytili.
Ne.
Protože takový nejsem.
Už ne.
Promiň, ale nevěřím, že se lidi dokážou změnit.
To je dost depresivní pohled na svět.
Začínala jsem jako veřejná obhájkyně.
Viděla jsem to nejhorší, co lidi dokážou.
Je pro mě dost těžké někomu takhle věřit. Obzvlášť někomu, kdo mi lhal.
Omlouvám se.
Ale jsi jiná než všechny ostatní ženský, co jsem kdy potkal.
Jsi chytrá, vtipná
a umíš se bránit, což je strašně sexy.
Ten tvůj důvtip mě k tobě přitahuje jako magnet.
A vím,
že si to nezasloužím, ale…
dej mi ještě jednu šanci ti ukázat, jaký doopravdy jsem.
Proč bych měla?
Protože jsi první, koho o to prosím.
Miluju tě.
Čau, prcku.
Jo…
Ahoj.
- Říkal jsem si, že jsi asi nic nejedla. - Nejedla. Díky.
Voní to skvěle.
To vařila Lydie.
Jen jsem tady přemýšlela o tom,
jak jsme tu s celou Lillyinou rodinou
a že by z toho měla moc velkou radost.
To je hlavní problém pohřbů. Ten, kdo by to ocenil nejvíc, je už pryč.
Jo.
- Měla bych jít dovnitř. - Nechoď.
Počkej chvíli.
Hele…
Musím se ti s něčím svěřit.
Jestli je to o nás, Jacku…
Vždycky je to o nás.
Aspoň teda pro mě.
Ode dne, co jsem tě potkal,
se prakticky všechna moje rozhodnutí týkala tebe.
Myslím to vážně.
I pro ten rozchod jsem se rozhodl, aby sis mohla splnit svůj sen.
A já ten rozchod přijala, protože nechci, abys byl nešťastný.
Jasně.
Oba chceme, aby byl ten druhý šťastný. To je…
To je láska.
Panebože, Jacku, tohle teď nechci probírat.
Vyslechni mě, Mel.
Když jsem dneska slyšel,
čím vším si Lilly a Buck prošli…
a jak jim ta láska i přesto vydržela…
uvědomil jsem si, že o tom život je.
Chci to zažít s tebou,
takže ti říkám, že se našeho vztahu nehodlám vzdát.
Nikdy.
V hloubi duše vím,
že jsi v tomhle našem zapadákově neskončila náhodou, jasný?
Hej…
Jacku, Kazatel svolává na přípitek.
- Hned jsme tam. - Díky, Ricky.
Mel.
Čekají na nás, Jacku.
- Díky. - Nemáš za co.
Ahoj.
- Děkuju. - Jasně.
- Ahoj. - Díky.
Díky.
Tady.
Všem vám děkuju, že jste přišli.
Dnes truchlíme nad ztrátou jedné úžasné ženy.
A dnes večer oslavujeme její život.
Život, který zasvětila přátelům,
rodině…
a lásce.
Chtěl bych pronést přípitek.
Slovy Winstona Churchilla:
„Živobytí je o tom, co dostaneme. Život je o tom, co sami nabídneme.“
A Lilly rozdávala mnohem víc, než si brala,
měli jsme štěstí, že jsme ji měli. Všem se nám díky ní žilo líp.
Nikdy na ni nezapomene.
Na Lilly!
- Doktore? - Ahoj.
Dneska sis na tom obřadu vedl skvěle.
Díky. Bez tebe bych to ale nezvládl.
To nestálo za řeč.
Za ta léta herectví jsem se naučila pár paměťových technik
a ráda jsem je předala dál.
Člověk musí ale hlavně mluvit od srdce.
Jo, to mi pomohlo.
Nechtěl jsem ten proslov číst,
ale poslední dobou mi už paměť moc neslouží.
- Vedl sis skvěle. - Díky.
A Hope pořád nikde?
Ani nevyjela z půjčovny aut
a už se jí rozsvítila nějaká kontrolka.
Určitě tu ale bude co nevidět. Jo.
Bez ní to prostě není ono, co?
Líp bych to neřekl.
Musím to vzít. Popovídáme si potom.
Jasně.
JSEM NA CESTĚ. DNESKA CHCI BÝT SAMA. PŘESPI NA KLINICE.
Jdu zkontrolovat Chloe.
- Mám úžasnou zprávu. - Jakou?
Kámoška se příští měsíc vdává v Tulumu. Není to super?
Jo.
Družičkám zařizuje její rodina vilky, takže to budeme mít zadarmo.
My?
Jasně, hlupáčku. Bude můj doprovod.
Já… nevím, jestli budu moct.
Proč ne?
Bude to zadara a možná poletíme soukromým tryskáčem.
- O peníze tu nejde. - Tak o co?
Nevím, kde příští měsíc budu.
O čem to mluvíš? Budeš se připravovat na nástup do školy.
Na vysokou nakonec nepůjdu.
Aha. Takže budeš pracovat v baru?
Ne tak úplně.
Jdu do armády.
Co tím myslíš?
Půjdu k mariňákům.
Kdy?
Koncem týdne podepíšu smlouvu.
Absolutně nechápu, o čem to mluvíš.
Na podzim jdu na výcvik.
Ty sis to celé naplánoval za mými zády?
Nechtěl jsem nic říkat, dokud to nebude oficiální.
Takže jsi mi celou dobu lhal?
Vzala jsem za tebe směnu,
když ses údajně učil na vysokou…
A toho mariňáka z Dřevorubeckých her jsi teda znal.
Nevěděl jsem, jak ti to říct.
Nemůžu uvěřit, jak jsem se v tobě spletla.
Jsi stejný jako všichni ostatní.
Opravdu ses s tou dekou činila.
Omluvte mě.
Podržíte to na chvíli?
Zlatíčko.
To nic!
Byl to kusanec.
Měl něco přes metr.
Já mám na mořčáky smůlu.
Většinou mi berou jen pstruzi.
Aspoň něco.
Mně se asi zkazila návnada.
A co ty, Jacku?
Promiň, omluvte mě.
To je moje číslo, kdyby sis chtěla promluvit.
Díky.
Charmaine mi říkala, že její táta a Buck byli dobří přátelé.
A mimochodem skvělý přípitek.
Tak jak se držíš?
Co dvojčata?
Jsou v pořádku.
Todd se rozhodl, že se stěhujeme do Eureky, a ani to se mnou neprobral.
Jo.
Nevím, co mám dělat. Já…
Miluju ho, ale všechno musí být vždycky po jeho.
Todd…
má výraznou osobnost.
Vím, že ho nemáš rád.
O mě tu ale nejde.
Musí to pro tebe být zadostiučinění, co?
Ne.
Vůbec ne.
Vztahy jsou fakt těžký.
Vždycky jsem chtěl, abys byla šťastná.
Myslela jsem, že jsem.
A teď… si už nejsem tak jistá.
Nevím, co mám dělat.
Proč si s ním nepromluvíš?
Prostě mu vysvětli, jak se cítíš, a…
pokud nebude ochotný udělat kompromis,
najdi si někoho, kdo ho udělá.
Zasloužíš si to.
Díky.
Ahoj.
Co tu děláš?
Lizzie je naštvaná.
Fakt?
Proč?
Přihlásil jsem se k mariňákům a tak nějak jsem jí to zatajil.
Pane jo.
- Podepsal jsi smlouvu? - Ne, ale chystám se.
Poslyš, Ricky…
na svoji službu u mariňáků jsem neskutečně hrdý,
ale nemůžeš naverbovat jen tak.
Chtěl jsem být mariňák už jako malý kluk.
Tak proč jsi to všem tajil?
- Protože byste mě v tom nepodpořili. - To není pravda.
Babička i Jack chtějí, abych šel na vysokou,
a Lizzie by podle mě chtěla, abych zůstal tady.
Poslyš…
Tady nejde o ostatní lidi.
Podle mě váháš spíš ty.
Jo, nejsem tak sebejistý jako ty.
Věř mi, že ve tvém věku jsem si taky moc nevěřil.
To už k dospívání patří.
Stejně jako zjišťování, kdo vlastně jsi
a co chceš v životě dělat.
Ahoj.
Jen mě zajímalo, jak ti je.
Potřebovala jsem zmizet.
Všichni jsou na mě tak milí. Je to…
Nemusíš mi nic vysvětlovat.
Díky, že jsi mě předtím zachránila.
Bála jsem se, že ten proslov nezvládnu…
a nezvládla jsem ho, takže…
Obdivuju tě, že jsi do toho vůbec šla.
Proč? Nedokázala jsem ze sebe vydat ani dvě věty.
No, když mi umřel manžel,
žádný proslov jsem neměla.
Fakt ne?
Ne.
Věděla jsem, že bych se sesypala, tak jsem to ani nezkoušela.
A lituju toho. Zasloužil si víc.
Lidi to určitě chápali.
Jasně, všichni to chápali. Ale prostě…
Co bych dala za tu odvahu, kterou jsi dneska projevila ty.
Díky.
Všechna ta podpora od tebe, doktora a všech ostatních
je naprosto neskutečná.
Jsem vám za všechnu tu lásku…
strašně vděčná.
Říká se, že láska zahojí jakoukoliv ránu.
Věříš tomu?
Jo.
Věřím.
Brie už je líp.
- Zítra ji zase přijdu zkontrolovat. - Díky.
Díky, že ses o ni tak postarala.
Nemáš za co.
A nemusíš mi děkovat. Mám Brie ráda.
Dobře.
Jestli jsi připravená, doprovodím tě domů.
Neměla bys chodit sama.
Přemýšlela jsem nad tím, co jsi mi říkal.
A?
A ten rozchod byla určitě ta nejrozumnější volba.
Mel…
Miluju tě.
Já vím.
Já tebe taky.
Proto mi srdce říká, ať s tebou zůstanu.
No jo, už běžím!
Zdravím, šerife.
Promiňte, že vás budím. Byl jsem u Hope doma, ale…
V pohodě. Co pro vás můžu udělat?
Nevím, jak to zaobalit, tak vám to prostě řeknu, jak to je.
Co?
Došlo k nehodě.
PODLE KNIH OD ROBYN CARR
Překlad titulků: Eliška K. Vítová