‎Lilly?
‎- O să sun… ‎- Lilly?
‎Aici sunt, Doc! Suntem aici!
‎Slavă Domnului c-ai ajuns! A avut o criză.
‎Are epilepsie.
‎Da. Sunt cel puțin cinci ani ‎de la ultimul episod.
‎Ai cronometrat-o?
‎Cred c-au fost 90 de secunde, ‎apoi am auzit-o căzând.
‎- Mă tem că s-a lovit la cap. ‎- Ce ia?
‎- Lamotrigină. 50 mg pe zi. ‎- Da.
‎Bine. Tara? Mă auzi? Sunt Mel.
‎Doc o să-ți ia tensiunea.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Unde sunt?
‎Ești acasă, scumpo.
‎Ai avut o criză.
‎Unde e mama?
‎Aici sunt. Chiar aici, scumpo.
‎Mel și Doc au mare grijă de tine.
‎Auzi, Lilly…
‎Hai să facem o cafea pentru toți.
‎- Ne ocupăm noi de ea. ‎- Bine.
‎E stabilă.
‎Bun.
‎Tara, încerci să te ridici?
‎Așa!
‎Bun. Cum te simți? Ești amețită?
‎- Nu. ‎- Bine. Ți-e greață?
‎Ce-ți face capul? Te-a durut?
‎Nu? O să-ți controlez capul
‎să văd dacă ai vreun cucui.
‎Așa, scumpo. Nu cred că ai o contuzie,
‎dar, să fim siguri,
‎o s-o rog pe Lilly să te trezească ‎o dată la câteva ore în cursul nopții.
‎Bun. Ești bine.
‎Mă duc să vorbesc cu Doc, bine?
‎Uite o pătură.
‎Care e anamneza?
‎E în principal tonică, ‎dar am văzut și câteva crize de absență.
‎Credem că a început cu o febră severă ‎când era în fașă
‎și, din fericire, ‎medicația e foarte eficace.
‎- Să fie de la stres? ‎- Mai mult ca sigur.
‎Da.
‎Doamne, biata de ea…
‎Probabil o copleșesc cancerul lui Lilly
‎și îngrijirea lui Chloe.
‎Trebuie să găsim urgent o soluție ‎să le ajutăm.
‎Altfel, crizele Tarei se vor înteți.
‎Da.
‎E doar vina mea.
‎Stresul e un factor declanșator ‎al crizelor și…
‎Am vorbit în mașină despre cancerul meu
‎și, acasă, a avut o criză.
‎Nu, Lilly, fii serioasă.
‎Nu te învinovăți.
‎Mă ocup eu de Chloe.
‎- Mulțumesc. ‎- Totul va fi bine.
‎Aș vrea să fie așa.
‎Bună!
‎Bună, Chloe.
‎Ușurel.
‎Te-au trezit toți oamenii ăștia din casă?
‎Niște nesuferiți. Nu e bine!
‎E în regulă. Liniștește-te.
‎Așa.
‎E în ordine.
‎Ce-ți trebuie?
‎Vrei asta?
‎Nu e drăguță?
‎Nu?
‎Bine.
‎Da?
‎Închide ochii!
‎Bine. Nu ești pregătită.
‎Bun.
‎Nu ești pregătită.
‎Vrei să-ți spun un lucru?
‎Când e vorba de toate astea, ‎nici eu nu-s pregătit.
‎Bine? Nu spune nimănui!
‎Bun așa.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Îmi pare rău.
‎- N-am vrut să te trezesc. ‎- Nu-i nimic. Cât e ceasul ?
‎E devreme.
‎Credeam că abia mâine pleci la LA.
‎Nu plec acum. ‎Dar am o grămadă de făcut azi.
‎Mă simt dator ca, înainte să pleci, ‎să-ți explic de ce nu vin și eu.
‎Nu, e în regulă.
‎Nu poți să lași barul.
‎- Înțeleg perfect. ‎- Nu. Nu e doar asta.
‎Vreau ca prima noastră excursie împreună ‎să fie deosebită, înțelegi?
‎Să fie legată de noi,
‎nu de divorțul surorii tale.
‎Crezi sau nu.
‎E logic.
‎Pari cam obosită. ‎Ar trebui să te întorci în pat.
‎Ți-am zis că am multe de făcut.
‎Da, dar zău așa, nu e nici șapte.
‎- Nu-mi ușurezi viața. ‎- Serios?
‎Bun.
‎Vreau puțină atenție.
‎- Bună! ‎- Unde e Christopher?
‎Se joacă cu Tucker.
‎Câinele lui Charmaine?
‎Da. S-a ivit o problemă, ‎așa că l-a luat Jack.
‎Deci te ocupi deja și de căței.
‎Ești un sfânt.
‎Păi, de fapt,
‎ne-am oferit să-l ținem pe Tucker ‎când a plecat Jack la Lilly.
‎Christopher s-a îndrăgostit de el ‎la prima vedere.
‎- Nu te-a lăsat inima să refuzi. ‎- Da.
‎Ești un băiat dulce.
‎Dar cred că e bine. ‎Christopher are nevoie de-un amic.
‎Da, așa e.
‎Nu se poate! Au anulat piesa din tabără.
‎Nu găsesc alt regizor? ‎Christopher a muncit pe brânci.
‎Da, știu. Va fi răvășit.
‎Nu cât e în grija mea.
‎Sun eu acolo și rezolv.
‎Nu, nu trebuie să faci asta.
‎Nu mă deranjează.
‎Connie, ai muncit enorm aici.
‎Simt că profităm de tine.
‎Spui că nu vrei să te-ajut?
‎Fiindcă e clar că nu te descurci singur.
‎Nu, nu e asta. Dar…
‎Mă tem că, până la urmă, ‎mi-o vei lua în nume de rău.
‎Înțeleg.
‎M-am gândit că te despovărez.
‎Așa e.
‎Da.
‎E minunat să fii inutil.
‎NOTE HIDROLOGIE/CANAL
‎Scuze, spui că e un izvor?
‎Da, iar sursa e sub terenul tău, așadar…
‎Trebuie s-anunț Ministerul Mediului.
‎Și să faci o schiță cadastrală ‎și o cerere LSA,
‎dar nu e garantat.
‎Cât va dura până să poată începe ‎excavațiile pentru casă?
‎De la opt luni la un an.
‎Da, iar asta dacă primește autorizația.
‎Problemele de protecție a mediului ‎întârzie autorizațiile de construire.
‎O clipă. ‎Casa mea a fost construită în 1954.
‎Sigur există o excepție ‎care-mi permite să construiesc mai repede.
‎Orice construcție nouă trebuie autorizată.
‎Deci trebuie s-aștept un an ‎o autorizație ipotetică
‎sau să vând în pierdere?
‎Îmi pare rău. ‎Aș vrea să am vești mai bune.
‎Da.
‎Mai am niște întâlniri, ‎așa că anunțați-mă ce decideți.
‎- Sigur. Mersi c-ai venit. ‎- Bine.
‎Ne mai vedem!
‎Dacă nu am unde să țin gemenii,
‎Charmaine va folosi asta contra mea.
‎Dar la Mel?
‎Da, ar merge la început, ‎dar, dacă vreau tutela parțială,
‎gemenilor le trebuie dormitorul lor.
‎Atunci caută altă casă.
‎Nene, cu ce bani?
‎Vinzi pământul?
‎Ce om întreg la minte ar cumpăra ‎un teren rezidențial
‎știind că nu poate construi pe el?
‎Pur și simplu…
‎Simt că partida-i pierdută, înțelegi?
‎Încerc să fac ce trebuie, ‎dar mereu dau de-o fundătură.
‎Hai, omule, nu așa te știam.
‎Așa mă simt.
‎Ții minte ce spuneai în armată?
‎Singura cale de a eșua e să renunți.
‎Da.
‎Nu mai sunt omul de-atunci.
‎Bună! Aici erai.
‎Ce faci aici ?
‎Sunt trează de ceva vreme.
‎Ești atât de cald!
‎Ți-e frig? Să-ți aduc pătura?
‎Nu. Vreau să stau așa.
‎Mersi c-ai rămas noaptea.
‎Insinuezi că e timpul să plec?
‎De fapt, speram să petrecem ziua împreună.
‎Alo?
‎E necesar?
‎Bine.
‎Trebuie să merg la muncă.
‎Nicio problemă. ‎Poate reușim să ne vedem diseară?
‎Știi ce? Am o idee mai bună.
‎Da? Ce?
‎Nu stau mult.
‎Dacă rămâi, îți aduc micul dejun.
‎Micul dejun la pat?
‎Orice poftești.
‎Unde mă-nscriu?
‎Rămâi pe loc.
‎Fir-ar!
‎Pot să-ți iau comanda?
‎Credeam că azi nu lucrezi.
‎De ce-ai crede asta?
‎Nu știu. Speram ca măcar un lucru ‎să meargă bine azi.
‎Ce este?
‎La pensiune a căzut internetul ‎și aici e groaznic de lent.
‎Deci, ai de gând
‎să nu-mi mai vorbești niciodată?
‎Nu știu.
‎Lizzie.
‎Simt că ai ce vrei ‎și nu contează ce vreau eu.
‎Viața împreună e un salt imens ‎de la relația de iubiți.
‎Ascultă…
‎Te iubesc
‎și vreau să fiu cu tine.
‎Bine.
‎Chiar e un pas mare.
‎- Îl putem discuta în viitor? ‎- Sigur.
‎Vrei să-ți aduc cartofi pai?
‎Da, te rog. Cu mai multă sare.
‎S-a făcut!
‎Ascultă…
‎Cine era soldatul cu care vorbeai ‎la Jocurile cherestegiilor?
‎Doar un tip care recrutează oameni.
‎Zău? Mi s-a părut că vă cunoașteți.
‎Nu.
‎Deci nu l-ai mai întâlnit?
‎Mii de draci! Cred că e Granger Smith.
‎Cine e Granger Smith?
‎Un cântăreț mare de country.
‎- Deci e celebru? ‎- Da.
‎Auzi…
‎- E ceva între tine și Lizzie? ‎- De ce?
‎Nu-mi face plăcere să-ți spun, ‎dar îi face ochi dulci ăluia.
‎I-am spus că e Granger Smith.
‎Nu, nu e.
‎Da, știu.
‎Trebuie să trec pe la tabără. ‎Mă întorc peste o oră.
‎Bine. Dai pe la brutăria mobilă ‎la întoarcere?
‎I-am zis lui Connie ‎că se termină plăcintele.
‎Ricky nu poate?
‎Da, dar tabăra lui Christopher ‎nu e lângă camion?
‎Da, cred că da.
‎Deci…
‎Eu și Connie am avut o mică neînțelegere ‎în dimineața asta.
‎Îmi pare rău.
‎Lasă, atunci. Iau eu plăcintele.
‎Nu. Mă ocup.
‎Câteodată trebuie să înfrunți furtuna.
‎De ce nu acum?
‎Bun, am o idee.
‎Spune!
‎Să creăm un calendar de îngrijiri ‎pentru a-i reduce Tarei din stres.
‎Cum ar funcționa?
‎Aș crea un program
‎și oamenii se pot înscrie să facă ‎ce au nevoie Lilly sau Tara.
‎Diverse comisioane, stat cu copilul, ‎adus mâncare, lucruri din astea.
‎E o idee bună.
‎Mersi. I-l arăt lui Lilly după-amiază.
‎Apropo, vreau să-ți spun.
‎Am decis să nu o aduc pe dr. Hansen.
‎Credeam c-ai plăcut-o.
‎Nu mi s-a părut potrivită.
‎Bine.
‎Mai intervievezi și alte persoane?
‎Nu. Deocamdată, am decis ‎să opresc căutările.
‎Bine.
‎Voiam să discut cu tine despre ‎cum i-am spus lui Jack că te pensionezi.
‎Ce e cu asta?
‎Vreau doar să-mi cer scuze.
‎Și regret ‎că simți că ți-am trădat încrederea.
‎Nu i-am spus-o decât ‎fiindcă am fost luată prin surprindere
‎și trebuia să-mi deslușesc sentimentele.
‎I-am zis să nu spună nimic,
‎dar îl știi pe Jack. ‎Încerca să fie protector.
‎Nu sunt supărat pe Jack. ‎Știu că e bine intenționat și…
‎- Dar încă ești supărat pe mine. ‎- Nu chiar supărat.
‎Ci…
‎Mai curând frustrat.
‎Frustrat, cum?
‎Am lucrat 30 de ani singur
‎ca să clădesc cabinetul
‎și, până acum, tot ce era legat de muncă ‎mă privea strict pe mine.
‎Bun, deci simți că era mai bine ‎când erai singur.
‎Era mai ușor. ‎Îmi dădeam socoteală doar mie însumi.
‎Nu trebuie să-mi dai socoteală.
‎Ci doar să-ți respecți un coleg.
‎Te respect, ‎dar asta nu înseamnă că-mi convine
‎să te amesteci ‎în toate aspectele vieții mele.
‎Nu mă refer la toate aspectele. ‎Mă refer doar la clinică.
‎Dar asta trebuie să înțelegi.
‎Clinica, această clinică
‎e însăși viața mea!
‎L-am căutat. Nu e Granger Smith.
‎Pesemne că nu. Ei bine…
‎Mersi pentru cartofi.
‎Deci, ne-am împăcat?
‎Da, dar trebuie să merg la muncă.
‎Te iubesc, prostuțule.
‎COMITATUL HUMBOLDT ‎DEPARTAMENTUL ȘERIFULUI
‎Ce naiba caut aici?
‎Trebuie să clarificăm câteva lucruri ‎din declarația ta.
‎Unde ai fost în noaptea împușcăturilor?
‎La Juvy's. Bea a confirmat.
‎Și-a modificat cronologia.
‎Acum sunt două ore ‎în care nu se știe unde ai fost,
‎deci aveai suficient timp s-o faci.
‎Chiar crezi că l-am împușcat pe Jack?
‎Nu știu, Brady. Spune-mi tu.
‎De ce aș face așa ceva?
‎Când te-a angajat Calvin,
‎în două săptămâni, și-a transferat ‎majoritatea bunurilor pe numele tău.
‎Apoi Jack informează poliția ‎despre fentanyl,
‎dar, pentru a-l doborî pe Calvin, ‎ne trebuia un om înăuntru.
‎Apari tu.
‎Ne dai data și locul ‎de unde să luăm probele necesare.
‎Dar, când ajungem acolo, totul e pustiu.
‎Calvin nu știe
‎că tu ai fost la originea raziei.
‎Altfel, ai fi murit deja.
‎Dar știe că i-ai cruțat viața lui Spencer.
‎Ca să te salvezi, ‎trebuia să te revanșezi față de el
‎lichidându-l pe Jack.
‎Vorbești prostii.
‎Nu mai vorbesc ‎decât în prezența unui avocat.
‎Bună decizie.
‎Așadar…
‎pot să plec?
‎Da, dar rămâi în oraș…
‎și stai departe de Jack.
‎Vrea cineva o cafea?
‎- Da. La pachet, te rog. ‎- Și tu ai o dimineață grea?
‎Doc e frustrat de mine.
‎- Mai mult decât de obicei? ‎- Da.
‎Nu știu. Îl macină ceva. ‎Doar că nu-mi dau seama ce anume.
‎Probabil îi pare rău de Lilly.
‎Sigur, dar se poartă așa de ceva vreme.
‎Dar cu tine ce e?
‎O problemă cu obținerea autorizației ‎ca să-mi reconstruiesc casa.
‎Îmi pare rău. Pot face ceva?
‎Doar dacă știi ‎cum să muți un strat acvifer.
‎Nu știu.
‎Mâncare?
‎Nu, doar cafeaua, mulțumesc. ‎Sunt în drum spre Lilly.
‎Bine. La ce oră luăm cina?
‎Nu știu încă.
‎Cu programările, depunerea asigurărilor
‎și îndosarieri, am o zi plină.
‎Da. Încearcă le faci pe toate astea ‎și cu un copil pe cap.
‎- Ce? ‎- Ce vrea să însemne asta?
‎- Nimic. ‎- E mai ușor dacă-mi spui.
‎Nu, nimic. Serios. A fost doar…
‎Am fost cu Chloe aseară
‎și, imediat ce o culcam, ‎izbucnea în plâns.
‎Am ținut-o numai în brațe.
‎Încerc să-mi închipui cum e cu doi.
‎E mult.
‎Cred că, dacă-ți dorești mult un lucru, ‎găsești o cale de rezolvare.
‎Dar când ajungi la capătul puterilor? ‎Ziua nu are decât 24 de ore.
‎Doar tu îți cunoști limita.
‎Da. Doar că nu vreau să mă înham ‎la mai mult decât pot.
‎Îmi pare rău. ‎Nu voiam să purtăm aici discuția asta.
‎Da, însă vreau să știu ce gândești.
‎- Chiar dacă nu e ce vrei să auzi? ‎- Firește.
‎Bine.
‎Trebuie să plec.
‎Aduc mâncare de la bar ‎și mâncăm când vrei.
‎- Bună idee! ‎- Perfect.
‎- Mersi pentru cafea. ‎- Da.
‎Zi-i lui Lilly că o salut.
‎Îi zic.
‎Vrei să ne repetăm replicile?
‎Sigur.
‎Preach! Ce cauți aici?
‎Salut!
‎Am auzit că ești în căutarea unui regizor.
‎Pe bune?
‎Ești cel mai bun! ‎Ne-au zis că e posibil să anuleze piesa.
‎Nu, cât sunt eu de serviciu. Salut, Owen!
‎Atenție!
‎Hai să ne-așezăm!
‎Bun așa.
‎Mă cheamă John.
‎Toți îmi zic Preacher.
‎Sunt noul regizor.
‎Ce a pățit Dave?
‎A murit?
‎Nu, Dave nu a murit.
‎Are o urgență în familie.
‎Bun. Așadar, misiunea noastră este ‎să interpretăm ‎Vrăjitorul din Oz.
‎Arăți ca un Răzbunător.
‎E pușcaș marin.
‎Ai ucis vreodată pe cineva?
‎Ce-ar fi să ne concentrăm la piesă?
‎Nu știm ce să facem.
‎Bine. Cine, în afară de Christopher, ‎își știe replicile?
‎Bun. Atunci de-acolo începem.
‎Când vom învăța cântecele?
‎- Cântece? ‎- Da.
‎Ești de acord cu calendarul?
‎Da, dacă-i ușurează viața Tarei. Desigur.
‎Super. Îl aranjăm.
‎De asemenea,
‎există grupuri de sprijin ‎pentru persoane cu boli incurabile.
‎Îi voi sugera Tarei ideea.
‎Așa ceva nu e pentru mine.
‎Așa.
‎Refularea sentimentelor ‎poate înrăutăți lucrurile.
‎Nu e asta.
‎Știind c-o să-l văd pe Buck…
‎Nu mi-e frică de moarte.
‎Mă văd cu el pe o plajă tropicală,
‎ținându-ne de mână, privind asfințitul.
‎E versiunea mea de rai.
‎Sună de-a dreptul superb.
‎Dar mă tem pentru Tara și Chloe.
‎Vom avea toți grijă de ele.
‎Tara nu-și va permite să păstreze ferma ‎după ce mor.
‎Abia ieșim la liman ‎cu asigurarea lui Buck.
‎Lilly, știu cât ți-e de greu.
‎Vreau să știi că voi face tot ce pot.
‎Mulțumesc. Ai făcut deja atâtea!
‎Nu știu cum să-ți mulțumesc ‎că mi-ai redat-o pe Chloe.
‎Să vă văd împreună ‎e singura mulțumire care îmi trebuie.
‎Știi ceva?
‎Toți copiii mei s-au născut aici.
‎Două dintre fiice s-au căsătorit aici.
‎Buck e îngropat acolo.
‎În cimitirul familiei, lângă iaz.
‎Atâta dragoste!
‎Nu mi-o închipui pe Chloe ‎crescând altundeva.
‎Cum merge?
‎Cam puțini clienți.
‎Mă refeream la tine.
‎Cum e la pensiune?
‎E bine.
‎E-o veste bună.
‎- Nu tocmai. ‎- Ce e?
‎- Îmi place de Jo Ellen și tot… ‎- E guralivă, nu?
‎A fost foarte drăguță, dar nu se oprește.
‎Am întrebat ce e cu internetul
‎și mi-a dat o explicație de 45 de minute ‎fără să explice nimic.
‎Simt că o recunosc. Te pot ajuta cu ceva?
‎Aș putea veni acasă mai încolo ‎să folosesc Wi-Fi-ul?
‎Cum să nu!
‎Adu-ți și pofta de mâncare!
‎Am făcut macaroane cu brânză ‎la oala-minune.
‎- Sună ca-n rai! ‎- Mă bucur c-ai spus asta.
‎Dacă-ți vrei înapoi camera, ‎tot acolo e, te-așteaptă.
‎Fără întrebări.
‎Pot veni acasă?
‎Sigur că da.
‎Ar fi grozav!
‎Mersi, mătușă Connie.
‎Dar cum rămâne cu Ricky?
‎Dacă mai vreau să-l văd?
‎Nu în casă când nu-s acolo.
‎Bine, s-a făcut.
‎- Ne vedem acasă. ‎- Bine.
‎- Scriu o rețetă pentru Ramipril. ‎- Nu am nevoie.
‎Charlie, tensiunea de peste 14 cu 9 ‎trebuie tratată.
‎- Iar eu am… ‎- 15 cu 9.
‎- Păi, nu e prea mare. ‎- Sigur.
‎Dacă vrei un atac cerebral.
‎- Poftim! ‎- Mersi, Doc.
‎Ne vedem săptămâna viitoare.
‎Bună!
‎Bună ziua!
‎- Ce ai adus? ‎- Cina.
‎Friptură de porc la cuptor ‎cu salată și vinegretă de casă.
‎Doar îl pui la cuptor la 175 de grade
‎timp de vreo 15 minute.
‎Mă răsfeți.
‎Mă bucur să am pentru cine găti.
‎Păi…
‎Mulțumesc. Mulțumesc mult.
‎Dacă nu te deranjează,
‎pari cam supărat.
‎E doar o problemă de serviciu.
‎Vrei să-mi povestești? ‎Sunt o bună ascultătoare.
‎Nu vrei să auzi de muncă.
‎Ba sigur că da!
‎Păi, să spunem
‎că n-am gestionat o situație cu Mel ‎cum mi-ar fi plăcut
‎și e supărată pe mine.
‎Poți oricând să-ți ceri scuze.
‎Dar uite ce e.
‎Trebuia să fiu mai diplomat, da.
‎- Dar, în fond, n-am greșit cu nimic. ‎- De ce crezi asta?
‎De mic am fost învățat:
‎„Gestionează-ți singur problemele.”
‎Iar acum Mel vrea s-o consult ‎înainte să iau orice decizie.
‎Or eu nu lucrez așa.
‎Da, dar, vezi tu, ‎dacă i te deschizi altuia,
‎te-ar putea ajuta să vezi problema ‎dintr-un cu totul alt unghi.
‎N-am fost niciodată așa.
‎Iar calul ăsta bătrân nu mai învață ‎a juca.
‎Să spui că ești prea bătrân ‎ca să te schimbi e o scuză.
‎Creierul vârstnicilor e net superior ‎în inteligență emoțională
‎față de-al tinerilor.
‎Iar concluziile tale se bazează pe…
‎Câteva minute petrecute pe TikTok.
‎Poftă bună!
‎Mulțumesc.
‎E gata comanda de plăcinte cu mere.
‎Mersi.
‎Altceva?
‎Ascultă, îmi pare rău ‎dacă ți-am rănit sentimentele.
‎Am fost doar grijuliu față de timpul tău.
‎Chiar mi-ai rănit sentimentele,
‎dar îți respect intenția.
‎Așadar, mă ierți?
‎Presupun că da.
‎Ai vorbit cu directoarea taberei ‎despre piesă?
‎Da. Suficient cât să mă convingă ‎să-l înlocuiesc pe regizor.
‎- Tu? ‎- Se pare că nu vrea nimeni slujba.
‎Ești foarte curajos!
‎Da, sau prost.
‎Nici eu, nici copiii nu știm ce facem.
‎Discută cu Muriel.
‎Are experiență cu musicalurile?
‎Mă mir că nu știai.
‎Îi place să recite povești ‎despre cariera ei de actriță.
‎Mersi. O s-o sun.
‎Apropo, ești în continuare binevenită ‎să vii pe la mine.
‎Și dacă vreau să spăl rufele?
‎Găsim noi o soluție.
‎Brie!
‎Hei! Stai, Brie, așteaptă!
‎- Am încercat să te sun. ‎- Serios?
‎Am așteptat trei ore să te întorci ‎fără să mă suni sau să-mi scrii.
‎Mi-a murit bateria.
‎Nu puteai împrumuta telefonul ‎cuiva de la muncă?
‎Pe ce-am mai sfânt, ‎n-am vrut să te las de izbeliște.
‎Da, păi, m-ai lăsat.
‎Îmi pare tare rău.
‎Haide! Trebuie să mă pot revanșa cumva.
‎Nu, nu ai cum.
‎Ești sigură?
‎Ce zici de asta?
‎Nu, pune-ți pofta-n cui!
‎Bine. Dacă așa vrei tu.
‎Știu ce încerci să faci. N-o să țină.
‎Nu fac decât să admir ‎cât ești de frumoasă.
‎Bună încercare!
‎Ascultă.
‎Îmi pare nespus de rău ‎că te-am făcut să aștepți
‎și promit
‎că mă voi revanșa.
‎Lua-te-ar naiba!
‎Da.
‎Brie?
‎Hei, ce cauți aici?
‎Pleacă de lângă sora mea.
‎Jack, calmează-te.
‎Hei! Suntem împreună.
‎- M-ai împușcat. ‎- Nu e adevărat.
‎- Despre ce vorbești? ‎- Ai fost acolo.
‎Da, am fost acolo, dar nu te-am împușcat.
‎- Tu… ‎- Jack!
‎Marș de pe proprietatea mea!
‎- Brie. ‎- Nu, mai bine pleci.
‎Dispari de pe proprietatea mea!
‎Doc!
‎Ai un tirbușon?
‎Da.
‎N-aveam idee. Îmi pare rău.
‎Nu e vina ta. N-am vrut să știe nimeni.
‎Care e prognosticul?
‎Mi-am pierdut aproximativ 15% din vedere,
‎dar mă descurc binișor.
‎Pe termen lung, m-așteaptă probabil
‎pierderea parțială sau totală a vederii.
‎O să orbești?
‎Într-un cuvânt, poate.
‎De asta căutai înlocuitor.
‎Întocmai.
‎Și ți-am zis ‎că nu erau legate de tine căutările mele.
‎Știu. Îmi pare rău.
‎Eu trebuie să-mi cer scuze.
‎Mi-am revărsat frustrările asupra ta.
‎Am greșit
‎și sper să mă ierți.
‎Firește că te iert.
‎Nu da apă la șoareci!
‎- Nu. ‎- Ne-am împăcat, da?
‎Da, ne-am împăcat.
‎A fost minunat.
‎Dar vreau un lucru de la tine.
‎Bine.
‎Promite-mi că nu vei spune nimănui,
‎nici lui Jack.
‎Vreau să știu cine mă va înlocui ‎înainte să dau de veste.
‎Bine. Da.
‎Ești sigură?
‎Absolut nimănui.
‎Da. Sunt perfect capabilă ‎să păstrez confidențialitatea.
‎Atunci n-ar trebui să avem probleme.
‎Nicio grijă. ‎Precis găsim un motiv de neînțelegere.
‎Exact așa și vreau să fie.
‎Normal.
‎Uite…
‎Mulțumesc.
‎Pentru
‎o vedere limpede.
‎Așa să fie!
‎Te caută o doamnă.
‎Așa, cine e?
‎N-a spus.
‎Sunt Valerie Holt.
‎Avocata. Sigur.
‎Da. Jack Sheridan. ‎În e-mail ai zis c-o să suni.
‎Eram prin zonă. ‎Am zis să fac un popas. Ai un minut?
‎Sigur, da. Scuze.
‎Scuze pentru deranj. Ia loc.
‎Scuze.
‎E-mailul tău avea multe informații. ‎M-am gândit să clarific câteva lucruri.
‎Da, prioritatea mea e
‎să mă asigur că am un rol activ ‎în viața copiilor mei.
‎Charmaine a amenințat ‎că-ți blochează accesul?
‎Ei bine, nu direct,
‎dar logodnicul ei s-a oferit ‎să adopte gemenii.
‎Cum ai răspuns?
‎E nebun dacă crede c-aș renunța la copii.
‎De asta te-am contactat.
‎Simt că va fi o problemă cu tutela ‎nefiind căsătorit cu Charmaine.
‎Dacă nu-ți acceptă numele ‎în certificatul de naștere
‎sau nu recunoaște că ești tatăl,
‎va trebui să revendici paternitatea.
‎Va trebui s-o dovedesc în instanță.
‎Da. Nu e un proces simplu.
‎Dacă Charmaine decide ‎să ceară tutela totală,
‎riști să lupți ani buni în instanță.
‎Așa.
‎Și presupun că, în tot acest timp,
‎gemenii vor locui cu ea și cu Todd.
‎Întocmai.
‎Bun, atunci, dacă vreau să te angajez, ‎cum procedăm?
‎Tariful meu e de 350 pe oră.
‎- Percep un avans de 25.000 $. ‎- Sigur.
‎Fiind fratele lui Brie, accept 20.
‎Faci față la așa ceva?
‎Nu, dar voi găsi o soluție.
‎Dacă trebuie să lupt ca să fiu ‎în viața copiilor mei, o voi face.
‎Va fi o luptă, iar cazurile de tutelă ‎epuizează emoțional și financiar.
‎Sunt o perturbare imensă ‎în viața oamenilor.
‎Gemenii tăi au noroc cu un tată dispus ‎să sacrifice atât de mult pentru ei.
‎Ținem legătura.
‎Mulțumesc.
‎Bună, am încercat să te sun.
‎Bună, am fost
‎prins cu treabă la bar.
‎Nu-ți face griji.
‎Unde e mâncarea?
‎Iartă-mă,
‎am uitat de plan.
‎E-n regulă. Inventez eu ceva.
‎Te simți bine?
‎Da, am avut o zi grea.
‎Ascultă, am vrut să-ți fac o surpriză, ‎dar nu mai am răbdare.
‎Așa că,
‎am luat bilete pentru Maui.
‎Joey ne lasă în casa ei de vacanță.
‎Ai rezervat bilete?
‎Da, de Crăciun.
‎Știu că trebuia să te întreb,
‎dar am vrut să fac și eu odată ‎un lucru spontan…
‎și m-am gândit c-ar fi romantic.
‎Ce este?
‎Mel…
‎M-am întâlnit azi cu o avocată ‎în legătură cu tutela gemenilor.
‎Cum a fost?
‎Nu grozav.
‎Ca să fiu în viața lor,
‎m-așteaptă un proces lung și costisitor.
‎Îmi pare nespus de rău.
‎Știi că te susțin ‎în orice trebuie să faci.
‎Știu.
‎Doar că…
‎simt că…
‎o să te-alegi cu ce e mai rău.
‎Nu înțeleg la ce te referi. ‎Vorbești despre bani?
‎- Nu-mi pasă de bani. ‎- Nu, nu sunt doar banii.
‎E și timpul.
‎Mel, tot anul viitor, cel puțin,
‎voi jongla între a fi tată,
‎lupta pentru tutelă,
‎reconstrucția casei și conducerea barului.
‎Da.
‎Nu-mi mai permit un copil ‎peste toate astea.
‎Îmi pare rău.
‎Știi ce?
‎E în regulă.
‎Așteptăm până ești pregătit.
‎Da?
‎Și dacă așteptăm, iar apoi îmi dau seama ‎că nu pot să întrețin două familii?
‎Vei fi irosit tot acest timp. ‎Pe care nu-l poți recupera.
‎Nu pot fi omul ‎din cauza căruia nu poți fi mamă.
‎Nu pot să-ți fac un asemenea rău.
‎Păi, uite,
‎cât timp îți cunosc sentimentele, ‎e alegerea mea.
‎- Nu, gata. ‎- Jack.
‎Nu, Mel, n-ar trebui să alegi.
‎Meriți să fii cu cineva ‎care îți poate oferi tot ce vrei.
‎Nu cred că sunt eu acela.
‎Spui că vrei să pui capăt?
‎Nu pentru că vreau.
‎Dumnezeule…
‎E incredibil ce se întâmplă.
‎Mel, ești o femeie minunată.
‎Jack, nu asculți ce vreau.
‎Ba ascult. Asta încerc să spun.
‎Știu ce vrei. ‎Nu știu dacă-ți pot oferi ce vrei.
‎Mă sfâșie ideea asta…
‎dar știu că fac ce se cuvine.
‎Ieși!
‎Ieși din casa mea!
‎BAZAT PE CĂRȚILE LUI ROBYN CARR
‎Subtitrarea: Andrei Albu