Lilly?
- Zavolám… - Lilly?
Tady, doktore! Jsme tady!
Díky bohu, že jsi tady. Měla záchvat.
Má epilepsii.
Jo, poslední záchvat měla zhruba před pěti lety.
Měřila jsi to?
Myslím, že to bylo 90 vteřin. Pak jsem slyšela pád.
- Asi se praštila do hlavy. - Co bere?
- Lamotrigine, 50 miligramů denně. - Jo.
Tak jo. Taro? Slyšíš mě? To jsem já, Mel.
Doktor ti změří krevní tlak, dobře?
Co se stalo?
Kde to jsem?
Doma, zlato.
Měla jsi záchvat.
Kde je máma?
Tady, zlatíčko.
A Mel s doktorem se o tebe pěkně starají.
Hej, Lilly.
Nepůjdeme uvařit kafe?
- My to tu zvládneme. - Tak jo.
Je stabilní.
Dobře.
Zkusíš se posadit, Taro?
Tak pojď.
Dobře. Jak se cítíš? Točí se ti hlava?
- Ne. - Dobře. Je ti špatně?
A co hlava? Nebolí tě?
Ne? Jenom ti ji ohmatám,
jestli nemáš nějakou bouli, dobře?
Tak jo, na otřes mozku to nevypadá,
ale pro jistotu
tě Lilly několikrát za noc vzbudí, jestli jsi v pořádku.
Všechno je v pořádku.
Jdu si promluvit s doktorem.
Tumáš, přikryj se.
Na co přesně trpí?
Má hlavně tonické záchvaty, ale měla i pár, kdy byla jen nepřítomná.
Nejspíš za to může horečka, kterou prodělala jako batole,
a naštěstí hodně dobře reaguje na léky.
- Spustil jí to stres? - Nejspíš.
Aha.
Chuděrka.
Nejspíš toho má s tou Lillyinou rakovinou a staráním se o Chloe strašně moc.
Musíme jim co nejdřív sehnat nějakou výpomoc.
Jinak se to Taře bude stávat častěji a častěji.
Jo.
Je to moje vina.
Jedna z věcí, co jí to spouští, je stres a…
V autě jsme se bavily o té mojí rakovině
a pak dostala záchvat.
No tak, Lilly.
Nesmíš se vinit.
Já se o ni postarám.
- Děkuju. - Všechno bude v pohodě.
Kéž by to byla pravda.
Ahoj.
Ahoj! Chloe.
Ahoj.
Probudili jsme tě?
To jsme ale darebáci, co?
To nic. No tak.
Tak jo.
To nic.
Copak bys ráda?
Tohle?
Hezký, co?
Ne?
Tak jo.
Jo?
Zavři oči.
Očividně ještě ne.
Tak jo.
Ještě nejsi připravená.
Chceš znát tajemství?
Já na tohle taky nejsem připravený.
Ale nikomu to neříkej.
Tak jo.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Promiň.
- Nechtěla jsem tě vzbudit. - V pohodě. Kolik je?
Brzo.
Myslel jsem, že do LA letíš až zítra.
Ještě nikam neletím, jen mám dneska hodně práce.
Než odejdeš, měl bych ti vysvětlit, proč neletím s tebou.
Ne, to nemusíš.
Máš přece bar.
- Naprosto to chápu. - Ne, nejde jenom o to.
Chci, aby byl náš první společný výlet výjimečný.
Aby to bylo o nás dvou
a ne kvůli rozvodu tvojí sestry.
Světe, div se.
To dává smysl.
Vypadáš unaveně. Měla by ses vrátit do postele.
Mám toho dneska hodně.
Ale no tak, ještě není ani sedm.
- Nezjednodušuješ mi to. - Vážně?
Výborně.
Chci tvoji pozornost.
- Ahoj. - Kde je Christopher?
- Hraje si s Tuckerem. - Charmaineiným psem?
Jo, byly s ním nějaké problémy, tak si ho vzal Jack.
Aha, takže mu ho už hlídáš, jo?
Měl bys dostat metál.
No, vlastně jsme se nabídli,
že se o Tuckera postaráme, když Jack odjel k Lilly.
Christopher se na toho psa podíval a byla to láska na první pohled.
- Neměl jsi to srdce říct mu ne? - Je to tak.
Jsi stará měkkota.
Ale je to dobře, Christopher potřebuje kámoše.
Taky si říkám.
To snad ne. Zrušili tu táborovou hru.
To nemůžou najít nového režiséra? Christopher dřel jako kůň.
Já vím, bude z toho hrozně smutný.
To teda ne.
Zavolám tam a postarám se o to.
Ne, to nemusíš.
Mně to nevadí.
Connie, děláš toho pro nás strašně moc.
Mám pocit, že tě využíváme.
Tím chceš říct, že moji pomoc nechceš?
Protože všechno to nemáš šanci zvládnout.
Ne, tak jsem to nemyslel. Já jen…
Jen se bojím, abys mě za to pak nezačala nenávidět.
Aha.
Myslel jsem, že budeš mít radost.
Mám.
Jo.
Je super, když nejsi potřeba.
HYDROLOGICKÁ ZPRÁVA
My tu máme pramen?
Jo, a začíná přímo pod tvým pozemkem, takže…
Musím kontaktovat Ochranu přírody.
A nechat vypracovat posudek a zažádat o povolení, co možná nedostaneš.
Takže za jak dlouho bude moct začít s přestavbou?
Za osm měsíců až rok.
A to jen v případě, že to povolení dostane.
Ochrana přírody zatrhla už hodně staveb.
Počkej chvilku. Ten dům tam stál od roku 1954.
Neexistuje nějaká výjimka pro starší projekty?
Na každou stavbu potřebuješ povolení.
Takže mám rok čekat na nejisté povolení, nebo to prodat a prodělat?
Promiň, že ti nenesu lepší zprávy.
To teda.
Hele, musím na schůzi, takže mi pak dejte vědět, jak jste se rozhodli.
- Jasně. Díky, že jsi přišel. - V pohodě.
Zatím.
Pokud nebudu mít dům pro dvojčata,
Charmaine mi to dá sežrat.
A co Mel?
Jo, provizorně to bude stačit, ale na střídavou péči
budou potřebovat vlastní pokoj.
Tak si sežeň jiný dům.
A za co asi?
Prodej pozemek?
Kdo si koupí pozemek, na kterém nejspíš nedostane povolení ke stavbě?
Já jen…
Mám pocit, že všechno hraje proti mně.
Snažím se zachovat správně, ale všude na něco narážím.
No tak, tohle vůbec nezní jako ty.
Tak se teď cítím.
Pamatuješ, co jsi říkal u mariňáků?
Selžeš jen tehdy, když s tím sám sekneš.
Jo.
Teď se ale cítím jako úplně jiný člověk.
Tady tě máme.
Co děláš tady?
Už jsem nějakou chvíli vzhůru.
Ty jsi ale teplý.
Je ti zima? Chceš podat deku?
Ne, takhle jsem spokojená.
Díky, že jsi tu přespala.
Naznačuješ mi, že mám jít?
Vlastně jsem doufal, že bychom mohli dneska něco podniknout.
Haló?
Je to nutné?
Dobře.
Musím do práce.
V pohodě. Uvidíme se večer?
Víš ty co? Mám lepší nápad.
Jo? Jaký?
Nebude to na dlouho.
Když tu počkáš, donesu snídani.
Až do postele?
Cokoliv budeš chtít.
Kde ti to mám podepsat?
Ani se nehni.
Sakra.
Máš vybráno?
Nevěděla jsem, že tu budeš.
A kde bych měl být?
Říkala jsem si, že by mi mohla vyjít aspoň jedna věc.
Co se děje?
V penzionu nejede internet a tady je strašně pomalý.
Takže…
se už nebudeme bavit?
Já nevím.
Lizzie.
Mám pocit, že máš, co chceš, a na tom, co chci já, nezáleží.
Sestěhování je něco úplně jiného než chození.
Poslyš… Hele…
Miluju tě
a chci s tebou být.
Dobře.
Asi je to fakt velký krok.
- Probereme to někdy v budoucnu? - Jasně.
Mám ti donést hranolky?
Ano, prosím. Pořádně posolené.
Jasně.
Poslyš…
Kdo byl ten mariňák, se kterým jsi mluvil na těch hrách?
Jenom se mě snažil naverbovat.
Fakt? Vypadalo to, že se znáte.
- Neznáme. - Takže jsi ho viděl poprvé?
Panebože. Myslím, že to je Granger Smith.
To je kdo?
Country hvězda.
- Je slavný? - To teda.
Čau, kámo.
- Máte s Lizzie nějaký problémy? - Proč?
Nerad ti to říkám, ale prohlíží si tamtoho chlapa.
Řekl jsem jí, že je to Granger Smith.
Není.
Já vím.
Musím se stavit do tábora. Za hodinku budu zpátky.
Jasně. Stavíš se pak do pekárny? Řekl jsem Connie, že nám dochází koláče.
Nemůže pro ně Ricky?
Může, ale není Christopherův tábor kousek od ní?
Jo, to je asi pravda.
Takže…
Já jen, že jsme se s Connie ráno trošku rafli.
To je mi líto.
V pohodě, vyzvednu je sám.
Ne, zajedu pro ně.
Jednou to budu muset vyřešit.
Tak proč ne hned?
Mám nápad.
Povídej.
Přemýšlím nad rozpisem pomoci, který by Taře trochu ulevil.
A jak by to fungovalo?
Udělala bych rozvrh,
kam by lidi mohli napsat, s čím můžou pomoct.
Třeba s pochůzkami, hlídáním, vařením a tak.
To je dobrý nápad.
Díky. Odpoledne to proberu s Lilly.
Něco bych ti mimochodem chtěl říct.
Rozhodl jsem se doktorku Hansenovou nenajímat.
Vždyť se vám líbila.
Moc by se sem nehodila.
Dobře.
Budete v těch pohovorech pokračovat?
Ne, rozhodl jsem se dát si od toho hledání pauzu.
Dobře.
Můžeme si promluvit o tom,
jak jsem Jackovi řekla o tom vašem odchodu do důchodu?
Co s tím?
No, chtěla jsem se omluvit.
A mrzí mě, že máte pocit, že jsem zradila vaši důvěru.
Řekla jsem mu to jen proto, že mě to zaskočilo.
Potřebovala jsem si to srovnat.
Měl si to nechat pro sebe,
ale znáte Jacka. Je to velký ochranitel.
Na Jacka se nezlobím. Vím, že to myslel dobře a…
- Ale zlobíte se na mě. - Tak bych to úplně neřekl.
Spíš…
jsem frustrovaný.
Čím přesně?
Celých těch 30 let, co jsem tuhle kliniku budoval,
jsem pracoval sám,
takže cokoliv se jí týkalo, byla doteď jenom moje věc.
Aha, takže bylo lepší, když jste tu byl sám?
Bylo to snazší, zodpovídal jsem se jen sobě.
Nemusíte se mi zodpovídat.
Jde mi jen o nějaký respekt.
Já tě respektuju, jen se mi moc nelíbí,
že se mi pleteš do života.
Nemluvím o vašem životě, ale o klinice.
Musíš pochopit jednu věc.
Tahle klinika…
je celý můj život!
Našla jsem si ho. Není to Granger Smith.
Asi máš pravdu. Tak nic.
Díky za hranolky.
Takže je mezi náma všechno v pohodě?
Jo, ale musím do práce.
Miluju tě, hlupáčku.
OKRES HUMBOLDT ŠERIFOVA KANCELÁŘ
Co po mně sakra chceš?
Potřebujeme si vyjasnit pár věcí.
Kde že jsi byl v noc střelby?
U Juvy. Bea se za mě zaručila.
Trochu změnila výpověď.
Máme teď dvě hodiny, na které nemáš alibi,
což je víc než dost času.
Fakt si myslíš, že jsem ho postřelil já?
Já nevím, Brady. To mi řekni ty.
Proč bych to dělal?
Když tě Calvin poprvé najal,
během pár týdnů na tebe přepsal většinu svého majetku.
Jack nám dal echo ohledně toho fentanylu,
ale na dopadení Calvina jsme potřebovali někoho vevnitř.
Ukázal ses ty
a dal jsi nám datum a místo, kde sehnat potřebné důkazy.
A když jsme tam dorazili, nic jsme nenašli.
Calvin neví,
že za ten zátah můžeš ty.
Jinak bys už byl mrtvý.
Ví ale, že jsi nechal Spencera naživu.
Takže aby sis zachránil kůži,
musel ses zbavit Jacka.
To je snůška keců.
A bez právníka vám už neřeknu ani ň.
Dobrá volba.
Takže…
můžu jít?
Jo, jen neopouštěj město…
a drž se dál od Jacka.
Potřebuješ kafe?
- Jo. S sebou, prosím. - Taky máš perný ráno?
Prý doktora frustruju.
- Víc než obvykle? - Jo.
Něco s ním je. Jen nedokážu zjistit co.
Asi ho rozrušila ta Lilly.
To taky, ale chová se takhle už delší dobu.
A co se stalo tobě?
Jen nastal problém s povolením k té přestavbě domu.
Můžu ti s tím nějak pomoct?
Leda bys uměla přemístit pramen.
- To neumím. - Dáš si něco k jídlu?
Ne, stačí mi to kafe. Mám zrovna namířeno k Lilly.
Dobře. V kolik si dáme večeři?
To ještě nevím.
Kvůli všemu tomu plánování a papírování
nevím, kde mi hlava stojí.
No, a teď si to všechno představ ještě s miminem.
To jako fakt?
- Co? - Co tím myslíš?
- Nic. - Bude snazší, když mi to prostě řekneš.
Fakt nic, já jen…
Včera večer jsem se snažil uložit Chloe, ale pořád brečela.
Musel jsem ji celou dobu chovat.
Nedokážu si to představit se dvěma.
Bude to fuška.
Když člověk něco opravdu chce, vždycky to nějak vymyslí.
Kde je ale ta hranice? Den má jen omezený počet hodin.
Jen ty znáš svoje hranice.
To jo, jen si nechci ukousnout moc velké sousto.
Promiň, nechtěl jsem to takhle vytahovat.
V pohodě. Chci vědět, co si myslíš.
- I když je to něco, co nechceš slyšet? - Samozřejmě.
Dobře.
Už musím jít.
Přinesu domů něco odsud a sníme to, až bude čas.
- To zní skvěle. - Dobře.
- Díky za kafe. - Nemáš zač.
Pozdravuj Lilly.
Jasně.
Procvičíme si repliky?
Jasně.
Co tu děláš, Kazateli?
Čau!
Prý sháníte režiséra.
To jako fakt?
Jsi nejlepší! Řekli nám, že tu hru možná zruší.
Ne, dokud jsem tu já. Čau, Owene.
Tak jo, děcka.
Pojďte se posadit.
Tak jo.
Jmenuju se John.
Všichni mi ale říkají Kazatel.
A jsem váš nový režisér.
Co se stalo Daveovi?
Je mrtvý?
Ne, Dave není mrtvý.
Jen nemůže z rodinných důvodů.
Tak jo, naším úkolem je zahrát Čaroděje ze země Oz.
- Vypadáte jako někdo z Avengers. - Je to mariňák.
Už jste někdy někoho zabil?
Co kdybychom se radši soustředili na tu hru?
Nevíme, co máme dělat.
Dobře. Kdo kromě Christophera umí svoje repliky?
Tak jo, tím teda začneme.
Kdy se budeme učit písničky?
- Písničky? - Jo.
Takže ti ten rozpis vyhovuje?
Pokud to Taře nějak pomůže, tak rozhodně.
Tak já ho vyvěsím.
A taky…
existují podpůrné skupiny pro lidi, co se vyrovnávají se smrtelnou nemocí.
No, navrhnu to Taře.
Já na tyhle skupiny nejsem.
Dobře.
Když to v sobě budeš dusit, bude ti akorát hůř.
O to nejde.
Když vím, že se uvidím s Buckem…
vůbec se té smrti nebojím.
Už nás úplně vidím na pláži,
jak se držíme za ruce a pozorujeme západ slunce.
Tak si představuju nebe.
To zní úžasně.
Mám ale strach o Taru a Chloe.
Však víš, že my se o ně postaráme.
Až tu nebudu, Tara si tuhle farmu nebude moct dovolit.
I s Buckovou pojistkou se jen tak držíme nad vodou.
Vím, jak to pro tebe musí být těžké.
Pomůžu ti, s čímkoliv budu moct.
Díky, ale už jsi toho udělala ažaž.
Ani nevím, jak ti poděkovat za tu pomoc s Chloe.
Stačí mi vidět vás pohromadě.
Něco ti povím.
Všechny moje děti se narodily tady.
Dvě moje dcery se tu provdaly.
Buck je pohřbený tamhle
na rodinném hřbitově u rybníka.
Je tu tolik lásky.
Nedokážu si představit, že by Chloe vyrůstala jinde.
Jak to jde?
Je tu celkem mrtvo.
Myslela jsem, jak se máš.
Jak to jde v penzionu?
No, jde to.
To je dobře.
- Ani ne. - Co se děje?
- Mám Jo Ellen ráda, ale… - Je pěkně ukecaná, co?
Je strašně milá, ale vůbec nezavře pusu.
Ptala jsem se na výpadek internetu
a ona mi místo odpovědi dala 45minutovou přednášku o ničem.
To je celá ona. Můžu ti nějak pomoct?
No, mohla bych pak k tobě zajít na wi-finu?
Jasně že můžeš.
A nech si pěkně vyhládnout.
Zrovna vařím makarony se sýrem.
- To zní jako pozvánka do ráje. - To ráda slyším.
A klidně se můžeš kdykoliv nastěhovat zpátky.
Bez vysvětlování.
Můžu zpátky domů?
To víš, že můžeš.
To by bylo super.
Díky, teto Connie.
Ale co Ricky?
Co když se s ním chci pořád vídat?
Ne u mě doma, když tam nebudu.
Dobře, domluveno.
- Uvidíme se doma. - Tak jo.
- Předepíšu ti Ramipril. - To já nepotřebuju.
Charlie, cokoliv nad 140 na 90 vyžaduje léčbu.
- A já mám… - 150 na 90.
- To není tak hrozný. - Jasně.
Pokud chceš mrtvici.
- Tumáš. - Díky.
Tak za týden.
Ahoj.
Ahojky.
- Copak to neseš? - Večeři.
Pečené vepřové se salátem a domácí zálivkou.
A tobě stačí jen rozpálit troubu na 350
a na 15 minut to tam hodit.
Ty mě ale rozmazluješ.
Jsem moc ráda, když mám pro koho vařit.
No…
Moc ti děkuju.
Promiň, že se ptám,
ale netrápí tě něco?
To nic, jen jedna pracovní záležitost.
Chceš se vypovídat? Ráda tě vyslechnu.
Přece nechceš slyšet o práci.
To víš, že chci.
No, řekněme,
že jsem jednu situaci s Mel nevyřešil úplně ideálně
a ona je teď naštvaná.
No, vždycky se jí můžeš omluvit.
V tom to vězí.
Ano, neměl jsem být tak ostrý,
- ale neudělal jsem nic špatně. - Proč myslíš?
Jako malého mě učili,
že si mám svoje problémy řešit sám.
A Mel teď chce, abych všechno konzultoval s ní.
Na to já prostě nejsem.
Jasně, ale když to probereš s někým jiným,
pomůže ti to vidět problém z úplně jiného úhlu.
To nikdy nebyl můj styl.
A tohohle starého psa už vážně nikdo žádným novým kouskům nenaučí.
Říkat, že jsi moc starý, je jenom výmluva.
S věkem je mozek popravdě schopen větší empatie,
než když jsme byli mladí.
A tohle jsi zjistila…
Za pár minut na TikToku.
Užij si večeři.
Díky.
Děkuju.
Mám tu pro tebe ty jablečné koláče.
Díky.
Ještě něco?
Poslyš, je mi líto, jestli jsem se tě nějak dotknul.
Jen jsem tě nechtěl okrádat o čas.
No, sice se mě to dotklo,
ale respektuju tvůj záměr.
Takže mi to odpouštíš?
Už to tak bude.
Mluvil jsi s vedoucí tábora o té hře?
Jo, dost dlouho na to, aby do toho režírování ukecala mě.
- Tebe? - Nikdo jiný to očividně dělat nechtěl.
To je od tebe moc statečné.
Jo, anebo hloupé.
- Ani já, ani děti nevíme, co děláme. - Promluv si s Muriel.
Má zkušenosti s muzikály?
Divím se, že to nevíš.
Básnění o svojí herecké kariéře přímo zbožňuje.
Díky. Brnknu jí.
Jo a mimochodem, pořád se u nás můžeš kdykoliv zastavit.
A můžu přitom i vyprat?
Nějak se domluvíme.
Brie!
Hej! Brie, počkej!
Hej!
- Nemůžu se ti dovolat. - Fakt?
Čekala jsem tři hodiny a nezavolal jsi ani nenapsal.
Chcípnul mi mobil.
A to sis ho v práci nemohl od někoho půjčit?
Přísahám ti, že jsem tě tam nechtěl nechat tvrdnout.
Ale udělal jsi to.
Moc se omlouvám.
No tak. Musí existovat něco, čím to můžu napravit.
Neexistuje.
Určitě?
A co tohle?
Ne, na to zapomeň.
Dobře. Dělej, jak myslíš.
Vím, o co se snažíš. To na mě neplatí.
Já tady jenom obdivuju tvoji krásu.
Dobrý pokus.
Poslyš.
Je mi strašně moc líto, že jsem tě nechal čekat,
a slibuju ti,
že ti to vynahradím.
Sakra práce.
Super.
Brie.
Co tady děláš?
Táhni od mojí sestry.
Uklidni se, Jacku.
Hele! Chodíme spolu.
- Postřelil jsi mě. - Nepostřelil.
- O čem to mluvíš? - Byl jsi tam.
Jo, byl jsem tam, ale nepostřelil jsem tě.
- Ty jeden… - Jacku!
Vypadni z mýho pozemku.
- Brie. - Měl bys jít.
Vypadni z mýho pozemku!
Doktore.
Máš vývrtku?
Jo.
To jsem nevěděla. Promiňte.
Nemůžeš za to. Nechtěl jsem to nikomu říkat.
A jaká je prognóza?
Ztratil jsem asi 15 % zraku,
ale dokážu normálně fungovat.
Z dlouhodobějšího hlediska mě nejspíš čeká
buď částečná, nebo úplná ztráta zraku.
Vy oslepnete?
Stručně řečeno: „Možná.“
Tak proto hledáte náhradu.
Přesně tak.
Říkal jsem ti, že to s tebou nemá nic společného.
Já vím, promiňte mi to.
To já bych se ti měl omluvit.
Vybíjel jsem si to na tobě,
což nebylo správné,
a doufám, že mi to odpustíš.
Jasně, že vám to odpouštím.
Nemusíš brečet.
- Já vím. - Už je to vyjasněné?
Jo.
Moc vám děkuju.
Musíš mi ale něco slíbit.
Dobře.
Slib mi, že o tom nikomu neřekneš.
Ani Jackovi.
Chci totiž nejdřív najít náhradu, než to všem oznámím.
Dobře. Jo.
Určitě?
Opravdu ani muk.
Ano, s mlčenlivostí nemám nejmenší problém.
Tak to by mělo být všechno v pohodě.
Však mi si najdeme něco, v čem se neshodneme.
A přesně tak to chci.
Normální.
Tumáš.
Díky.
Na…
ostrý zrak.
Na to si připiju.
Přišla za tebou nějaká paní.
Jaká?
Nic mi neřekla.
Jsem Valerie Holtová.
No jo, ta právnička.
Jack Sheridan. V e-mailu jste psala, že zavoláte.
Jela jsem kolem, tak jsem se stavila. Máte chvilku?
Jo, jasně. Pardon.
Promiňte mi ten nepořádek.
Pardon.
Váš e-mail byl velice obsáhlý. Chci si pár věcí vyjasnit.
Jo, myslím, že mojí hlavní prioritou
je zajistit, abych měl nějakou roli v životě svých dětí.
Charmaine vyhrožovala, že tomu bude bránit?
No, ne přímo,
ale její snoubenec se nabídl, že dvojčata adoptuje.
A jak jste reagoval?
Řekl jsem mu, že mu muselo přeskočit.
Proto jsem vás kontaktoval.
S opatrovnictvím bude problém, protože s Charmaine nejsme manželé.
Pokud vás nenechá zanést do rodného listu
nebo nepodepíše prohlášení o vašem otcovství,
budete se ho muset domáhat.
Budu to muset dokázat u soudu.
Ano, nebude to jednoduché.
Pokud se Charmaine rozhodne požádat o výlučnou péči,
můžete se soudit celé roky.
Jasně.
A předpokládám, že celou tu dobu
by dvojčata bydlela s ní a Toddem.
Přesně tak.
Dobře. Jak to bude fungovat, když si vás najmu?
Beru si 350 na hodinu
- a 25 000 dolarů jako zálohu. - Jasně.
Že jste ale Briein bratr, vezmu si jen 20.
Můžete si to dovolit?
Ne, ale nějak to zvládnu.
Když mám o svoje děti bojovat, budu bojovat.
Bude to boj. Soudy o opatrovnictví jsou emocionálně i finančně vyčerpávající.
Vždycky to člověku úplně rozhodí život.
Dvojčata mají štěstí, že je jejich otec ochotný tolik obětovat.
Ozvu se vám.
Děkuju.
Ahoj, snažila jsem se ti dovolat.
Ahoj, musel jsem
něco dořešit v baru.
V pohodě.
Kde máš jídlo?
Promiň, já…
Úplně jsem zapomněl.
Nevadí. Něco vymyslím.
Jsi v pořádku?
Jo, jen jsem měl těžký den.
Poslyš, chtěla jsem tě překvapit, ale nemám na to trpělivost.
Takže…
koupila jsem nám letenky na Maui.
Joey tam má bungalov.
Koupila jsi letenky?
Jo, na Vánoce.
Měla jsem se tě zeptat,
ale pro jednou jsem chtěla být spontánní.
Říkala jsem si, že to bude romantické.
Co se děje?
Mel…
Dneska jsem měl schůzku s právničkou ohledně péče o dvojčata.
- A jak to šlo? - Nic moc.
Jestli je chci vídat,
čeká mě dlouhý a drahý soud.
To je mi moc líto.
Víš, že máš moji plnou podporu.
Já vím.
Já jen…
Mám pocit…
že z toho nevyjdeš zrovna nejlíp.
Teď tě nechápu. To mluvíš o penězích?
- Protože na nich mi nezáleží. - Nejde jen o peníze.
Ale i o čas.
Mel, minimálně celý příští rok
se budu snažit být táta,
bojovat o opatrovnictví,
přestavovat dům a provozovat bar.
Jo.
Další dítě k tomu všemu asi nezvládnu.
Promiň.
Víš co?
To je v pohodě.
Počkáme, než budeš připravený.
Dobře?
A co když počkáme a já přijdu na to, že nedokážu uživit dvě rodiny?
Promarnila bys hromadu času, který ti nikdo nevrátí.
Já ti nechci bránit v tom, aby ses stala matkou.
Nechci ti tak ubližovat.
Hele…
když už znám tvůj názor, je to moje volba.
- To je přesně ono. - Jacku.
Ne, Mel, neměla by sis vybírat.
Zasloužíš si být s někým, kdo ti dá všechno, co chceš.
A to já prostě nejsem.
Snažíš se mi říct, že se chceš rozejít?
Nedělám to, protože chci.
Panebože.
Nemůžu tomu uvěřit.
Jsi úžasná ženská.
Ty úplně ignoruješ, co bych chtěla.
Neignoruju, to se ti tu snažím říct.
Vím, co chceš, ale nevím, jestli ti to můžu dopřát.
Rve mi to srdce…
ale vím, že dělám správnou věc.
Vypadni.
Vypadni z mého domu.
PODLE KNIH OD ROBYN CARR
Překlad titulků: Eliška K. Vítová