Так, прошу.
-Це для вас. -Дякую.
Чесно кажучи, я навіть не знаю, що сказати.
Простого «дякую» тут точно замало.
Ну, очевидно, так і мало бути.
Це ваше дитя.
Не хочу здатися нав'язливим,
але як ви прийшли до такого рішення?
Ну, спершу нам треба було багато чого зрозуміти щодо себе.
Я вже раз утратив Марлі, бо був йолопом.
І я не хотів утратити її знову.
Я подумав, що якщо погоджуся на дитину,
то це все виправить між нами.
Але…
Але дитина — це не засіб.
Ми мали бути відверті перед собою: чи можемо ми дати йому життя,
на яке він заслуговує.
І чесно кажучи, ми не можемо.
Ми просто не готові.
Але в мене є одне прохання.
Так, авжеж.
Можемо повернутися до початкового плану?
Ти приймеш у мене пологи?
Звісно. Так.
А тепер ти дай слово,
що повернешся до навчання.
-Ти вже говориш, як батько, Джеку. -Так.
І щойно дитина народиться, ми переїжджаємо в Сакраменто.
Я навіть не думала, що ви поїдете. Я…
Знаєте, очевидно, ми будемо підтримувати зв'язок.
Ми надсилатимемо вам фото й відео дитини.
Якийсь час не треба.
Ми ухвалили рішення, але це буде нелегко. Тож…
Мені потрібен час.
-Авжеж. -Гаразд.
Тоді ви самі нам скажете.
А коли він народиться…
ми б хотіли не бачити його.
Сподіваємося, ви розумієте. Це не тому, що нам байдуже. Тож…
Тому я хочу, щоб першими він побачив вас.
І першими почув ваші голоси.
Ось чого я бажаю для нього.
І для вас.
Дякую.
ВІРДЖИН-РІВЕР
Я забув,
як добре я сплю поруч із тобою.
Мені цього бракувало.
Пробач, що змусила стільки чекати.
Це вже не має значення.
Зараз ми разом.
Знаєш, це має значення.
Тепер відчуття інші.
Ніби все реальніше.
Лише це.
Ми.
Але цього разу ми разом із правильних причин.
Щодо цього.
Що значить твоє «це»?
Ми ще не говорили про це, так?
Ні. Ми загалом небагато встигли сказати.
-Ні. -Ні.
Я не хочу все зіпсувати.
Це дуже важливо для мене.
Для мене теж.
Гаразд.
То чому б нам не влаштувати перезапуск? Почати спочатку.
-Так. -Знаєш?
-Будемо більш свідомі одне щодо одного. -Так.
Неначе ми знову лише почали зустрічатися,
але й зі всім набутим досвідом.
-Мені подобається. -Так.
Отже,
оскільки тепер ми зустрічаємося
знову,
у мене є запитання.
Гаразд.
Запитуй.
Підеш зі мною на День засновників?
День засновників?
Так.
Щоб усі дізналися.
Ну, про це я і прошу.
Упораєшся із цим?
Притримай думку.
-Привіт. -Привіт.
-Як справи? -Добре. Сподіваюся, ми не заважаємо.
Ні, зовсім ні.
Як справи? Що сталося? Як справи з Марлі й Еймоном?
Ну…
О боже.
Вони дали добро на всиновлення.
Це ж дивовижно.
Знаю.
-Ви нарешті станете батьками. -Так.
-А я стану тіткою. -Так.
Чесно, без образ, Джоуї, Донно й Мері, але я буду крутою тіткою.
Завжди із цукерками, завжди дозволятиму не спати…
О, тоді точно не няньчитимеш його.
Гаразд. Не хвилюйтеся про юридичну частину, добре?
Я подзвоню в агентство. Почнемо працювати.
-Чудово. -Дякую. Ми це щиро цінуємо.
-Я… -Вибач.
Ми щось перервали?
Можеш виходити. Тебе спалили.
-Привіт. -Привіт.
Вибачте, що перериваю. І вітаю.
-Дякую. -Так.
Дякую.
Ага.
Здається, тут усіх є із чим привітати.
-Так. -Так.
Ти знову це зробила, пані мер Маккрей.
Якщо це не надихне місто вчинити правильно,
то ніщо не надихне.
Так.
Пані мер?
Гаразд.
-Попрошу не панікувати. -Я не планувала.
Добре. Але я не забороняю.
Ну не те щоб геть паніка-паніка, але трішки очманіти можна…
-Тоні. -Так.
-Ти лякаєш і дратуєш. -Вибачте. Дзвонила Гледіс.
-У них із Грегом грип. -Ой, я їм подзвоню.
Ага, клас. Вони не займуться стендом із чепчиками.
І чому ви не панікуєте?
Бо це можна виправити.
Візьми Діну й деякі матеріали зі стенду для шиття й об'єднай їх.
Об'єднати? Це геніально. Я…
Ой, ви чудово розв'язуєте проблеми.
Ви як юна Маргарет Тетчер. Вам не казали? Ага. Так.
Гаразд, гайда. Ні, сюди.
Ну ж бо. Сюди. За мною.
Як же бракує Ліззі. Я зараз повернуся.
-Доку, я можу тобі допомогти? -Я і сам упораюся.
Це ж не через кобилу, правда? Я вже все пояснив Гоуп.
Та байдуже до твоєї кобили. Ти знову вліз у життя моєї дружини.
І знай: мені це не подобається і я тобі не довіряю.
Анітрохи.
То ми тепер вороги?
Ні, ти що? Поки ти пам'ятаєш, де твоє місце — ні.
Моє місце?
Якщо хочеш поговорити про моє місце,
дозволь нагадати, що місце, на якому ти стоїш, — моє.
-І я очікую на повагу. -Справді? Повагу?
Повагу треба заслужити.
-Знаєш? -Хлопці, хлопці. Мене нема дві хвилини.
Верноне, тобі не треба займатися клінікою?
Так, але я просто хотів закінчити розмову про повагу…
Верноне.
Тобі немає про що хвилюватися.
У такому віці, справді?
Він перший почав.
ВІРДЖИН-РІВЕР — ДЕНЬ ЗАСНОВНИКІВ
-Вітаю, ви вперше на заході Вірджин-Рівер. -Просто неймовірне місце.
Бачите? Я ж казала.
То тут часто таке проводять?
-Так. -Завжди.
-Так. -Гаразд.
Агов, Джеку. Як тобі свято?
Маю зайти на похідну кухню, ви поки що розважтеся.
Побачимось.
Гаразд, чим займемося для початку? Тут є…
Є виготовлення свічок.
Є ковальство.
Та ну. Здається, там знак бару із сарсапариллою.
-Завжди хотів скуштувати. -Добре.
Тоді вирішено.
Ну ось. Агов, Еймоне, а можеш трохи повільніше?
Ці ноги двох носять!
-Ти пропускаєш гарне золото. -Це не так просто.
Досить так агресивно крутити.
Якщо зможеш краще, то будь ласка.
На жаль, руки зайняті.
А може, я візьму Коко ненадовго?
А ви побудете собі удвох, га?
Ти-бо вибралася сьогодні.
Ми не тиснемо.
Гаразд. Прошу.
Іди сюди, Коко.
Господи боже.
Ой, хутчіш би познайомити тебе з усім містом.
Ходімо. Гайда.
Гаразд.
Хай переможе найкращий.
Не можу повірити, що ти офіційно станеш батьком.
Дякую, брате.
Не віриться, що це наш останній захід у місті.
Годі балакати, бо зараз вам буде.
Вісім бургерів, дві гринти із чеддером,
чотири порції картоплі фрі
й один гасті-пудинг.
Гаразд. Йой, та вони в захваті від цього ярмарку Вествуд.
Гаразд, я тобі допоможу, бо щось навалило.
Ну,
знаєш, я радий за тебе. Справді.
Але тебе тут однозначно бракуватиме.
-Пам'ятаєш, як запропонував мені роботу? -Авжеж.
-Коли ти вперше завітав до мене, так? -Так.
Геть загублений у житті.
-Не знав, що робити далі. -Так, пригадую.
Я провів тобі екскурсію баром. Він іще був не закінчений.
З гордістю показав своє меню.
Я ще думав, що мінібургегри — це бомба.
Годі тобі. Усі люблять мінібургери.
А ти про що почав говорити? Про салат із кейлу й бріош із гриль-сиром?
Я думав, ти засмієш мене, і я втечу.
Годі тобі. Я тобі довірився.
Ти не просто
зробив меню. Ти…
Завдяки тобі цей бар став місцем, де всі почувалися потрібними,
тож дякую.
А ти дав мені роботу.
Нове життя в цих краях.
Ти виручив мене, і я цього не забуду.
Гарно вийшло, скажи?
Але стільки ще попереду.
Отже, поселенці нарешті перейшли гори Сьєрра-Невада
влітку 1875 року,
утомлені від подорожі, але все ще в пошуках того, що досі не знайшли.
Місця для відпочинку,
місця для будівництва, місця надії.
Умираю, як пити хочу.
Гадаю, ми до чогось наближаємося.
Ага, до смерті.
Ні, стривай. Я щось чую. Я чую воду.
Хвала небесам, що ви знайшли річку.
Ні! Я знайшла не річку — я знайшла дім.
І як же назвемо?
Це місце таке гарне й недоторкане.
Саме так. Назвемо його Вірджин-Рівер.
Не думаю, що пастор Маккой буде в захваті.
Гаразд, ходімо. Гайда. Хутко.
-З тобою все гаразд? -А, так.
Просто щось не вдається всістися.
Через 50 років після заснування поселення,
жителі Вірджин-Рівер зіткнулися з найбільшою загрозою.
Гора горить!
Що ж робити?
О ні!
Бригадирко, ти найкраща!
Хай навіть я бригадирка і єдина членкиня пожежної частини,
та сама цю пожежу я не загашу.
Ви чули? Гайда, люди.
Хапайте відра. Ну ж бо. Хутко.
Наша гордість за місто врятувала громаду
й стала його фундаментом.
Так!
Нарешті, у 1984 році наш перший і єдиний мер, Гоуп Маккрей,
офіційно проголосила створення міста.
СВІДОЦТВО ПРО СТВОРЕННЯ МІСТА ВІРДЖИН-РІВЕР
Я живу в цьому місті все своє життя.
Я бачила, як воно росте, змінюється, падає і встає.
Та ми ніколи не забували про важливість самодостатності,
традицій і громади!
Щороку День засновників дає нам привід зупинитися, поміркувати
й пригадати, звідки ми й до чого прагнемо.
Як дехто з вас знає, деякі люди з інших місць
дивляться на наш шматочок раю і бачать можливість,
а не спільноту.
Нам не треба, щоб хтось приходив лагодити тут те,
що ніколи й не ламалося.
Так!
Бо Вірджин-Рівер — не просто позначка на карті, це наш дім.
І лише нам вирішувати, чи залишиться це місто ним —
тепер і на всі подальші покоління.
Прошу, підпишіть петицію,
щоб захистити Вірджин-Рівер від сторонніх корпорацій.
Хто перший?
Дозволиш мені?
Дозволяю.
Дякую, Роланде.
Дякую.
Чудово.
То де зараз Марлі й Еймон?
Гадаю, роблять свічки.
Та вони відриваються тут на повну, скажу я тобі.
Ага. Так, як ви двоє зі своїм різьбленням.
Ой, що може бути краще, ніж вирізати щось особливе
з бруска гострим ножем?
Це точно.
Схоже, це щось хлопчаче.
Ви із Джеком уже підібрали ім'я для мого внука?
Ні, ще ні.
Знаєш, мені завжди подобалося ім'я Вернон.
-Та ну? -Вернон?
-Нізащо. Еверет. Оце ім'я. -Ні.
-Мел? -Гаразд. Так?
Схоже, нам пора додому.
Усе гаразд?
Я не знаю. Я просто… Я не можу віддихатися.
-Може, ти відчуваєш перейми? -Ні. Ні, лише проблеми з диханням.
-Усе гаразд? -Ми впоралися, брате.
Як завжди. Дякую, що куховарив.
До речі, я хочу, щоб ти знав,
що я перший попоїм у твоєму новому закладі.
Домовилися.
І до речі…
Це угода про викуп.
Тобі треба лише підписати,
повернути мені, а про решту я подбаю сам.
Агов, Джеку.
-Ти потрібен Мел. -Усе гаразд?
Так.
З Марлі щось.
Непогано для хлопця, який їздить на мотоциклі, а не на коні.
-Новачкам щастить. -Ага.
-Твоя черга. -Гаразд.
Я тобі допоможу. Дивися, тут треба…
Припини. Ти лише хочеш замилити мені мізки.
Ну, я б залюбки намилив дещо інше.
-Так, знаєш що? -Що?
Це сімейний захід.
Гаразд. Не розбещуватиму дітей.
Ти знущаєшся?
Що тут сказати?
-А ти вправна. -А я вправна.
Мені що, ще одну пожежу доведеться гасити?
Це означає те, що я думаю?
Залишаюся тут.
Залишаєшся тут.
Я за вас щиро рада.
Дякую.
А можна обговорити це вбрання?
-Так. -Авжеж, ні.
Чудовий виступ, начальнице. Мітиш в акторки?
Мені вистачить і швейного гуртка.
БРИГАДИР — ПСВР
-Клас. -Краса.
-Чудово доповнює. -Тепер я теж такий хочу.
Дякую.
То як, може, шкодуєш?
Про сарсапариллу?
Ні, про те, що залишилася на кілька днів.
Ну, спершу начальство не зраділо,
але я все пояснила.
А як саме пояснила?
Ну, я тусуюся з поліціянтом-красенем, на якого запала вже давно.
Він запросив мене на побачення — я не могла відмовити.
-А ти відверта зі своїм босом. -Вона звикла.
Ага.
Якщо чесно, я сумуватиму за цим місцем.
Ну, завжди можна заїжджати в гості.
Будь-коли.
А ти буваєш у Лос-Анджелесі?
У мене не було на те причин.
Донині.
Може, з'їмо по гасті-пудингу?
-Ні. -Ну гаразд.
Ось і чесність.
-Вибач. -Обожнюю.
Ось і він.
Так, ось його ручка,
он тут.
Гаразд, я виміряю твої навколоплідні води.
Швидше за все, біль у животі й задишка через них.
Сподівалася, це через картоплю фрі.
І тому, що я розміром із будинок.
Ну, це не через картоплю фрі.
Кишені амніотичної рідини мають від двох до чотирьох сантиметрів.
Гаразд.
А в тебе вісім.
У тебе багатоводдя.
Це надлишок навколоплідних вод.
Гаразд. І що нам робити?
Їх можна злити? Мені скоро народжувати.
Ми можемо полегшити стан, але багатоводдя
іноді означає, що з дитиною щось відбувається.
Що, наприклад?
Ми не знаємо. Щоб бути певними,
знадобиться сучасніше обладнання, ніж є в нас.
Поїдемо в Ґрейс-Веллі?
Ні.
Думаю, є місце ближче.
Лікарю Гейзе.
Лікарю Маллінзе. Готуватися до другого раунду?
-Бачу, цього разу ви з підмогою. -Обставини змінилися.
Нам потрібна допомога.
І ви прийшли сюди в пошуках ресурсів, які в нас є.
Послухайте.
У нас жінка, 22 роки.
-Термін уже от-от і багатоводдя. -У неї наша дитина.
Ми боїмося, що з дитиною щось не так. Можете допомогти нам?
Будь ласка.
Ми можемо зробити УЗД на 40 тижні вагітності в кабінеті.
-Чудово. -Гаразд, я піду по Марлі.
Дякую.
Мел, бажаєш провести процедуру?
Так.
Дасте хвилинку? Ми хочемо поговорити з Марлі наодинці.
Ми всі разом. Вони можуть залишитися.
Ми знаємо, що відбувається з дитиною.
У нього супероінферальна будова шлуночків.
Це рідкісна вроджена вада серця,
коли два шлуночки розташовані один над одним,
а не поряд зліва й справа.
Словом, його серцю важко ефективно перекачувати кров
до решти тіла.
А оскільки його тіло працює понаднормово, щоб лише підтримувати циркуляцію,
він не мав змоги поглинати навколоплідні води як слід.
-З ним усе буде добре? -Йому знадобиться операція.
Швидше за все, не одна.
Мета — змінити кровотік і зняти тиск із його серця.
І це складно, але не неможливо.
Такі операції рідкісні для Ґрейс-Веллі.
Раджу поквапитися з пошуком спеціаліста для цієї операції.
-Можу вже почати пошук. -Будь ласка.
Займемося цим разом, лікарю Гейзе?
Гаразд.
Дякую.
Я тут.
З Марлі все буде добре?
Так. Марлі, з тобою все буде добре.
Мел, Джеку, мені дуже прикро.
-Боже. Ні. -Ні.
-Усе гаразд. -Ви не зобов'язані.
Я наберу агенцію.
-Ви не зобов'язані. -Марлі, послухай мене.
Зараз ми зосередимося на здоров'ї дитини, гаразд?
Марлі. Агов, глянь на мене.
Усе буде добре.
-Усе буде добре. -Гаразд.
Як ми впораємося?
Просто йдучи вперед.
Гарантії того, як довго житиме це дитя, немає.
Знаю. Але в житті ніщо неможливо гарантувати.
Ми обоє це знаємо.
Послухай.
Це наш малюк, і ми будемо його любити,
житиме він 100 секунд чи 100 років.
Ця маленька душа була призначена для нас.
Він нас знайшов.
Ми потрібні йому.
Бо ми — люди, які роблять важкі речі.
І треба вірити в нашого сина.
Це ж наш син.
-Це наш син. -Так.
Він Шерідан.
-Він усе здолає. -Так.
Але зараз йому потрібна наша допомога.
Верноне?
-Привіт. -Ми впоралися.
У нас є всі підписи для указу.
Тепер Ґрейс-Веллі точно не бути в наших краях.
Що сталося?
Ну, Мел і Джек
сьогодні отримали сумні новини.
У дитини, яку вони всиновлюють, вроджена вада серця.
О ні.
Так.
З дитиною все буде добре?
Невідомо. Їм треба ухвалити важливі рішення.
І хороша новина в тому, що ми помітили це вчасно.
-Це добре. -Так.
І ми помітили це завдяки лікарю Гейзу.
-Хоч на щось згодився. -Так.
Я тут думав про це.
Може, він і Ґрейс-Веллі тут…
-Це може бути на краще. -Що?
Я не кажу, що працюватиму на них,
але ми можемо співпрацювати.
Ти ж не серйозно?
Ти покинув той світ не просто так, Верноне. Ти знаєш, як вони працюють.
Неможливо думати про людей і про гроші водночас.
Це наріжний камінь клініки.
Так, і я знаю, це буде нелегко,
але якщо я прагну кращого для нашої спільноти, можливо,
нам варто співпрацювати.
Що значить «співпрацювати»?
Ми з ним обговорили потенційне партнерство.
«Обговорили»?
Ви вже все обговорили без мене?
Я не бачив тебе цілий день. І зараз я тобі розповідаю.
Я думала, що ми вдвох — як одне ціле, Верноне.
-Так і є. -Маячня!
Я гризлася з усіх сил за тебе й твою спадщину,
а ти, паскудник, узяв і здався, навіть не обговоривши цього зі мною!
Ти чітко знав, що робиш, і ти все одно це зробив!
Це несправедливо.
Ніщо тут не справедливо!
Майбутнє клініки тепер у твоїх руках.
І поки ти думаєш про це,
іди й ночуй собі там.
Гаразд, я щойно розмовляла з лікарем Гейзом.
Вони з Доком говорили з інститутом серця
в дитячій лікарні Лос-Анджелеса,
і там погодилися на операцію.
Це ж добре, правда?
Ну, вони найкращі в країні.
Гаразд.
Але вони не хочуть відкладати.
Що це значить?
Хочуть, щоб ми вирушили в Лос-Анджелес уже вранці.
Пологи пройдуть у «Седарс».
Я там працювала, тож маю змогу прийняти пологи.
Тоді його переведуть у дитячу лікарню, і там уже проведуть операцію.
Завтра?
Так.
Що думаєш?
Гаразд.
Так і зробимо.
Гоуп!
Я привезла тобі дещо.
Тримай.
-Що це? -Мій батько.
Виявляється, я не здатна його викинути. Будеш мати.
Що в біса на тебе найшло?
Вернон хоче співпрацювати з Ґрейс-Веллі.
Попри всі мої зусилля й усе, що це означатиме для міста,
він кинув мене.
Як так? Це я така нікчема?
Ні. Ти не нікчема.
Тоді поясни, чому це стається зі мною вже втретє?
Чоловіки, яких я любила найбільше, кидають мене,
навіть мій батько.
-Він тебе не кидав. -Годі його захищати.
Гоуп.
-Усе не так, як здається. -Справді? То просвіти мене.
Я не можу.
Я пообіцяв Маку.
Ну то спитай його дозволу.
«Маккрей Тімбер» була приречена.
Що? Про що йде мова?
Твій батько настільки загнав компанію в борги,
що вона стала просто неконкурентоспроможною
серед більших компаній.
Вона гинула на корені.
І він мені не казав через свою гордість.
Бо він знав, що ти боротимешся.
І він знав, що ти підеш на дно з кораблем.
Він занадто любив тебе, щоб допустити це.
Він дуже любив тебе, Гоуп.
Чому він не розповів мені цього?
Чому ти не розповів?
Бо я знав, що він має рацію.
І я теж тебе любив.
І досі люблю.
Так, ти мій розумничок.
Так.
Привіт.
Ти як?
Я якраз прощаюся тут.
Авжеж.
Усе гаразд?
Так.
Так, це сльози щастя.
У нього тут буде гарне життя.
Я впевнена.
Так і буде.
Так.
Гаразд, ходімо.
Щось ти рано.
Не спалося.
-Чому? -Бо я не можу перестати думати про тебе.
Знаю, що в тебе робота, але їсти теж не можна забувати.
То що скажеш?
Зайдеш сьогодні? Я приготую вечерю.
Я скучила за твоїми вечерями.
Я кажу «так».
Супер. Тоді до зустрічі.
ПРИЙМАЛЬНЕ ВІДДІЛЕННЯ
Вітаю. Ми привезли Марлі Терстон.
Хірург із дитячої лікарні тут, він хоче поговорити з вами.
-Я приведу. -Дякую.
Гаразд.
То що?
Як тобі знову бути тут?
Я не знаю. Це як повернення до школи.
Охоплюють усі давні почуття, неначе вони й не вщухали.
Марлі Терстон?
-Мел? -Ілаю?
Що… Стривай.
-Ти… -Постарів?
-Ні. -Так.
Ти, однак, не постаріла ні на день.
Даруйте, ви знайомі?
Пам'ятаєш лікаря, про якого я тобі розповідала?
З яким я працювала як волонтерка?
Павич, у якого ти закохалася?
Он воно як, павич?
Але я був милий.
Джеку. Ілаю, це мій чоловік, Джек.
-Приємно. -Навзаєм.
-І не переживай, це було давно й неправда. -Я і так зрозумів.
Чудово. Отже, я почну спочатку.
Я лікар Ілай Келлі,
педіатр-кардіохірург із дитячої лікарні.
Я присвятив життя допомозі таким сім'ям, як ваша.
Я вже не злічу, скільки разів я мав такий досвід і виконував цю операцію,
а лічу я доволі непогано.
Порушене розташування шлуночків — це серйозно.
Я можу засипати вас статистичними даними, діаграмами й медичним жаргоном,
що трішки пом'якшить мої слова,
але коли йдеться про ваше дитя,
цей діагноз нелегко прийняти, як би я його не представив.
Тому я скажу відверто.
Буде нелегко.
Це я кажу напевне.
Мабуть, одна з найскладніших речей у вашому житті.
Але я можу вам обіцяти,
що я врятую життя вашої дитини.
Дякую.
БРІ ШЕРІДАН — АДВОКАТ УГОДА ПРО ВИКУП
А ось і він!
Так. Так.
Він такий красень!
Іди.
Іди до свого сина.
Дякую.
Привіт, малюче.
-Привіт. -Привіт-привіт.
Сонце.
-Я так тебе люблю. -А я люблю тебе.
Привіт.
-Нам треба йти. -Привіт.
Гаразд.
-Іди з ним. Я скоро прийду, добре? -Гаразд.
Гаразд.
СЕДАРС-СИНАЙ
Малюче.
-Зачекайте! -Ви його медсестра?
Я його мама.
Привіт.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька