Okej, såja.
-Till er. -Tack.
Jag menar…
Vi vet inte ens vad vi ska säga. "Tack" känns inte tillräckligt.
Det var uppenbarligen meningen.
Det är ert barn.
Jag hoppas det är okej att vi frågar, men hur kom ni fram till beslutet?
Vi hade mycket att lista ut vad gäller oss först.
Jag hade förlorat Marley, för att jag var en idiot.
Och jag kunde inte förlora henne igen.
Jag trodde att om jag hängav mig åt barnet…
Att det skulle lösa våra problem.
Men…
Han är inte en lösning.
Vi fick vara ärliga mot oss själva i fråga om vi kunde ge honom livet han förtjänar.
Och det ärliga svaret är nej.
Vi är inte redo.
Jag har en önskan.
Ja, vad som helst.
Kan vi återgå till ursprungsplanen?
-Vill du vara min barnmorska? -Absolut. Ja.
Har vi ert ord på
att ni fortsätter plugga?
-Du låter redan som en pappa, Jack. -Ja.
Ja, efter att barnet är fött flyttar vi till Sacramento.
Det hade inte slagit mig att ni kunde flytta. Jag…
Vi kommer självfallet…
Vi håller kontakten. Vi…
…skickar bilder och videor på barnet.
Inte på ett tag.
Vi är fast beslutna, men det blir inte lätt, så…
Så jag behöver lite tid.
-Visst. -Okej.
Vi låter dig bestämma.
Efter att han har fötts…
Vi vill inte se honom.
Det är inte för att vi inte bryr oss. Så…
Jag vill att era ska vara de första ansiktena han ser,
och de första rösterna han hör. Det är starten jag vill att han ska ha.
Och ni ska ha.
Tack.
Jag hade glömt
hur bra jag sover när jag är bredvid dig.
Jag har saknat det här.
Förlåt att det tog sån tid att komma tillbaka hit.
Det spelar ingen roll.
Vi är här nu.
Det spelar roll.
Det här känns annorlunda.
Det känns mer verkligt.
Bara det här.
Oss.
Men nu väljer vi varandra av rätt skäl.
Angående det här…
Vad är "det här"?
Vi har inte pratat om det.
Nej, vi har inte pratat så mycket.
-Nej. -Nej.
Jag vill inte sumpa det här.
Det här betyder mycket för mig.
För mig med.
Okej.
Vad sägs om att nollställa allt och börja om?
-Ja. -Okej?
-Och vara mer avsiktliga den här gången. -Ja.
Som om vi dejtar igen för första gången,
men med allt vi har lärt oss.
-Det gillar jag. -Ja.
Så,
eftersom vi nu dejtar…
…igen…
…har jag en fråga.
Okej,
en fråga…
Vill du gå på grundläggarnas dag?
-Grundläggarnas dag? -Ja.
Det skulle göra det offentligt. Och jag antar att det är min fråga.
Fixar du det?
Håll den tanken.
-Hej. -Hej.
-Hur är det? -Bra. Jag hoppas att vi inte stör.
Nej, inte alls.
Vad händer? Hur gick det med Marley och Eamon?
Tja…
Herregud.
De vill gå vidare med adoptionen, så…
-Det är otroligt. -Jag vet.
-Ni ska äntligen bli föräldrar. -Ja.
-Jag ska bli faster. -Ja.
Inget illa ment, Joey, Donna och Mary, men jag kommer vara den coola.
Jag kommer ha godis i väskan, låta honom vara uppe sent…
Okej, du får inte sitta barnvakt.
Okej, men oroa er inte för det juridiska. Jag ringer adoptionsbyrån nu på morgonen.
-Toppen. -Tack. Vi uppskattar det.
Det…
-Jag… -Förlåt, avbryter vi nåt?
Du kan komma ut. Du är avslöjad.
-Hej. -Hej.
-Förlåt att jag stör. Och grattis. -Tack.
-Ja. -Tack.
Ja.
Vi bör visst också gratulera.
-Ja. -Ja.
Du har gjort det igen, borgmästare McCrea.
Om inte det här inspirerar folk vet jag inte vad som gör det.
Ja.
Borgmästaren?
Okej.
-Få inte panik. -Det var inte planen.
Bra. Du kan få panik om du vill.
Inte en panikattack, men gör dig redo att flippa ur…
-Tony. -Ja.
-Du skrämmer och irriterar mig. -Förlåt. Gladys och Greg har influensa.
-Jag ringer dem. -Ja, toppen. De kan inte stå i ståndet.
-Varför flippar du inte ut? -För att det går att fixa.
Ta Dina och material från kviltningsbåset och slå ihop dem.
Slå ihop dem? Det är genialt. Jag…
Borgmästaren, du är bra i krissituationer. Du är som en ung Margaret Thatcher, okej?
Ja.
Okej, nu kör vi.
Den här vägen. Här borta, följ mig.
Gud, jag saknar Lizzie. Jag kommer strax.
-Doc, kan jag hjälpa dig med det där? -Jag klarar det själv.
Det här handlar väl inte om hästen? Jag har förklarat allt för Hope.
Häst eller ingen häst –
du har insinuerat dig själv in i min frus liv.
Jag gillar det inte.
Och jag litar inte på dig, inte för fem öre.
Har vi ett problem?
Nej, inte så länge du kommer ihåg din plats.
"Min plats"?
Om du vill prata om "min plats",
låt mig påminna dig om att det här är min plats.
-Jag förväntar mig lite mer respekt. -Jaså? Respekt?
-Respekt är nåt man förtjänar, vet du det? -Pojkar…
Jag var borta i två minuter. Vernon, du har väl en klinik att åka till?
-Jo, men jag ville avsluta mitt samtal om… -Vernon…
Du har inget att oroa dig för.
I den här åldern?
Han började.
VIRGIN RIVER GRUNDLÄGGARNAS DAG-FIRANDE
-Välkomna till ert första evenemang här. -Det här stället är overkligt.
Jag sa ju det.
Gör de sånt här ofta, eller…
-Ja. -Hela tiden.
-Ja. -Okej.
Hej, Jack.
Njuter du av festligheterna?
Jag måste checka in, så ni fyra får ha så kul.
Vi ses sen.
Okej, vad vill ni göra först? De har…
De har ljustillverkning.
De har smidning.
Det är inte sant. Jag ser en skylt till en sarsaparilla-bar.
-Det vill jag prova. -Okej.
-Då blir det sarsaparilla. -Såja.
Eamon, kan du sakta ner lite? Jag går för två här!
-Du tappar guld. -Det är svårare än det ser ut.
Sluta rotera det så aggressivt.
-Om du tror att du kan bättre, varsågod. -Mina händer är lite fulla.
Vad sägs om att jag tar Koko ett tag, så ni får vara ensamma?
Du gick ut idag.
Ingen press.
Okej. Varsågod.
Kom hit, Koko.
Herregud.
Jag ser fram emot att presentera dig för alla.
Nu går vi, kom igen.
Okej.
Må bästa vaskare vinna.
-Tänk att du officiellt ska bli pappa. -Tack, broder.
-Tänk att det här är vårt sista evenemang. -Sluta, annars får ni tårar i maten.
Jag behöver åtta burgare, två grits med cheddar,
fyra pommes frites och en hasty pudding.
-Okej. Jösses, de älskar den här maten. -Okej, jag hjälper dig. Det är mycket.
Tja…
Jag är verkligen glad för din skull, men det blir inte detsamma utan dig.
Minns du när du erbjöd mig jobbet?
Ja, visst.
-När du hälsade på första gången. -Ja.
Jag var helt vilse i livet.
-Jag visste inte vad jag ville. -Jag minns det.
Jag visade dig baren. Den var inte ens klar än.
Jag var så stolt över menyn.
Tänk att jag trodde att sliders var revolutionerande.
Kom igen, alla älskar miniburgare.
Du började prata om grönkålssallad och varma mackor med brioche.
-Jag trodde att du skulle skratta åt mig. -Kom igen, jag litade på dig.
Du gjorde
mer än en meny. Du…
Du skapade ett ställe där alla kände att de hade en plats vid bordet, så…
Tack.
Du gav mig ett jobb,
du vet, ett nytt liv här.
Du stöttade mig, och det glömmer jag aldrig.
Vi hade det bra, eller hur?
Nu firar vi det som väntar.
Så, bosättarna korsade äntligen Sierra Nevada-bergen sommaren 1875,
trötta efter resan, men fortfarande på jakt efter nåt de inte hade hittat:
En plats att vila på,
en plats att bygga på,
en plats för hopp.
Jag törstar ihjäl.
-Jag tror att vi är nära nåt. -Ja, döden.
Vänta, jag hör nåt. Jag hör vatten.
Tack gode gud, du hittade en flod.
Nej, det gjorde jag inte. Jag hittade ett hem.
Vad ska vi kalla det?
Den här platsen är så vacker och orörd.
Där har vi det! Vi kallar det Virgin River!
Jag vet inte om pastor McCoy kommer att gilla det.
Okej, kom igen. Gå, rör på er.
Är allt bra?
Ja, jag hittar bara ingen bekväm position.
Över 50 år senare, efter att de hade bosatt sig,
stod folket i Virgin River inför sitt största hot.
Berget brinner!
Vad ska vi göra?
Åh, nej!
Vi älskar dig, chefen!
Inte ens som chef, och enda medlem av brandkåren,
kan jag släcka branden på egen hand.
Hörde ni? Kom igen, gott folk.
Ta en hink! Kom igen, sätt fart!
Vår stolthet över vår stad räddade samhället
och blev grunden den byggdes på.
Ja!
Till slut, år 1984,
ledde vår första och enda borgmästare, Hope McCrea, inkorporeringen av vår stad.
Jag har bott i den här staden hela mitt liv.
Jag har sett den växa, förändras, snubbla och resa sig igen.
Vi har aldrig glömt vikten av självförsörjning,
tradition och gemenskap!
Varje år ger grundläggarnas dag oss ett skäl att stanna upp,
reflektera och komma ihåg var vi kom från och vart vi ska.
Som några av er vet finns det folk, som inte är härifrån,
som tittar på vårt lilla himmelrike och ser möjligheter, inte gemenskap.
Folk behöver inte komma hit och säga att de vill fixa
nåt som aldrig var trasigt.
Ja!
Virgin River är inte en punkt på en karta. Det är vårt hem.
Det är upp till oss att se till att det förblir det,
nu och för alla kommande generationer.
Skriv under petitionen
för att skydda Virgin River från utomstående företag.
Vem vill börja?
Får jag äran?
Det får du.
Tack, Roland.
Tack.
Fint.
Var är Marley och Eamon nu?
De tillverkar ljus.
De slår verkligen på stort på årets grundläggarnas dag.
Ja, som ni och er täljning.
Inget är bättre än att göra nåt speciellt från ett träblock med en vass kniv.
Nej.
Det måste vara en killgrej.
Har du och Jack bestämt er för ett namn på mitt barnbarn än?
Nej, inte än.
Jag har alltid varit förtjust i namnet Vernon.
-Har du? -Vernon? Inte en chans.
-Everett. -Nej.
-Mel? -Okej.
-Ja? -Vi är nog redo att åka hem.
Mår du bra?
Jag vet inte. Jag har svårt att hämta andan.
Känns det som om du har värkar?
Nej, det är bara…
Bara andningen.
-Är allt bra? -Vi lyckades, broder.
Det gör vi alltid, tack vare din matlagning.
På tal om det, jag kommer att vara först att boka bord på ditt nya ställe.
Ja, deal.
Vilket påminner mig…
Det här är avtalet.
Du måste bara skriva under och ge mig det, så sköter jag resten.
Jack.
-Mel behöver dig. -Är allt bra?
Ja.
Det är Marley.
Imponerande för en kille som har en motorcykel, inte en häst.
-Nybörjartur. -Ja.
-Din tur. -Okej.
-Låt mig hjälpa dig. Så, vad du vill göra… -Sluta.
-Du försöker psyka mig. -Det är inte vad jag försöker göra.
-Vet du vad? -Vad?
-Det här är ett familjeevenemang. -Okej, inget barnförbjudet.
Skämtar du?
Vad kan jag säga?
-Du är så bra. -Jag är så bra.
Måste jag släcka ännu en brand idag?
Betyder det här vad jag tror att det gör?
Ingen Cal Fire.
Jag är så glad för er skull.
Tack.
-Kan vi prata om den här outfiten nu? -Ja.
Absolut inte.
Du var suverän, chefen. Är du på väg till Broadway, eller…
Jag nöjer mig med syföreningen.
-Åh, ja. -Snyggt.
-Den fulländar den. -Jag måste skaffa en.
Tack.
Så, ångrar du dig?
-Vad gäller sarsaparillan? -Nej, vad gäller att stanna lite längre.
Min chef verkade inte så glad, tills jag förklarade omständigheterna.
Vad är det för omständigheter?
Att jag träffade en het polis jag var förälskad i för några år sen,
att han bjöd ut mig och jag inte kunde säga nej.
-Du är ärlig mot din chef. -Hon är van vid det.
Ja.
Ärligt talat, jag kommer att sakna det här stället.
Du kan komma tillbaka och hälsa på, när som helst.
-Åker du nånsin till LA? -Jag har inte haft anledning att göra det.
Tills nu.
Så, vad sägs om en hasty pudding?
-Nej. -Okej. Där är ärligheten.
-Förlåt. -Jag älskar det.
Där är han.
Ja. Där är hans lilla hand, precis där.
Okej, jag ska mäta fostervattnet.
Det är antagligen därför du har magsmärtor och andnöd.
Jag hoppades att det var pommes fritesen,
och det faktum att jag är stor som ett hus.
Tja, det är inte pommes fritesen.
Normalstora fostervattenfickor är två till fyra centimeter.
-Okej. -Dina är åtta.
Du har polyhydramnios. Det är ett överskott av fostervatten.
Okej.
Vad gör vi? Kan vi tömma det? Förlossningsdatumet är så nära.
Vi kan hjälpa dig, men polyhydramnios
betyder ibland att det är nåt med barnet.
-Som vad? -Vi vet inte.
Vi behöver mer avancerad utrustning än vi har här.
Ska vi åka till Grace Valley?
Nej.
Jag vet ett ställe som ligger närmare.
Dr Hayes.
Dr Mullins. Är det dags för rond 2? Du tog med förstärkning den här gången.
Omständigheterna har förändrats. Vi behöver hjälp.
-Och du kom hit i jakt på våra resurser. -Lyssna.
Vi har en kvinna som är 22 år. Hon är fullgången och har polyhydramnios.
Hon är vår surrogatmamma.
Vi är rädda att nåt är fel med barnet. Kan du hjälpa oss?
Snälla.
Vi kan göra ultraljud i vecka 40 här.
-Bra. -Okej, jag hämtar Marley.
Tack.
Mel, vill du göra det?
Ja.
Kan ni ursäkta oss? Vi vill prata med Marley i enrum.
Vi gör det här ihop. De får stanna.
Så vi vet vad som händer med barnet.
Han har superoinferior ventricles.
Det är ett sällsynt medfött hjärtfel där en kammare ligger ovanför den andra.
Hans hjärta har svårt att pumpa blod till resten av kroppen.
Eftersom hans kropp jobbar övertid för att få till cirkulationen
har han inte absorberat fostervattnet som han borde.
-Kommer han att klara sig? -Han kommer att behöva en operation.
Troligtvis en rad av dem.
Målet är att omdirigera blodet och minska påfrestningen på hjärtat.
Det är komplext, men det finns en väg framåt.
Operationerna är ovanliga på Grace Valley.
Jag rekommenderar att ni letar upp en specialist.
-Jag kan börja ringa runt nu. -Gärna.
-Vi kanske kan samarbeta, dr Hayes. -Visst.
Tack.
Du.
-Kommer Marley att klara sig? -Ja.
-Marley, du klarar dig. -Mel och Jack, jag är så ledsen.
Herregud, nej. Det är okej.
Ni behöver inte göra det här. Jag ringer byrån.
-Ni har ingen skyldighet. -Lyssna på mig.
Vi fokuserar på barnets hälsa nu, okej?
Marley.
Du, titta på mig.
Det ordnar sig.
-Det ordnar sig. -Okej.
Hur ska vi göra det här?
Vi fortsätter bara.
Det finns ingen garanti för hur länge barnet lever.
Det finns ingen garanti för nåt i livet.
Det vet vi båda två.
Du.
Det här är vårt barn,
och vi ska älska honom vare sig han lever i 100 sekunder eller i 100 år.
Den här lilla själen var ämnad för oss.
Han hittade oss.
Han behöver oss.
För vi är personerna som gör de svåra sakerna.
Och vi måste satsa på vår son.
Han är vår son.
-Han är vår son. -Ja.
Han är en Sheridan.
-Han blir en kämpe. -Ja.
Men just nu måste vi kämpa för honom.
Vernon?
-Hej. -Vi gjorde det.
Vi har underskrifterna till förordningen.
Grace Valley kommer aldrig att sätta sin fot i vår stad.
Vad är det?
Mel och Jack…
De fick olyckliga nyheter idag.
Barnet de adopterar har ett medfött hjärtfel.
Åh, nej.
Ja.
Kommer barnet att klara sig?
Vi vet inte. De har stora beslut att fatta, och…
Den goda nyheten är att vi upptäckte det tidigt.
-Det är bra. -Ja.
Och vi upptäckte det med hjälp av dr Hayes.
-Han duger visst till nåt. -Ja.
Och…
Jag har tänkt, att ha honom och Grace Valley här…
-Det kanske vore bra. -Va?
Inte att jobba för sjukhuset, utan att jobba med dem.
Du kan inte mena allvar.
Du lämnade den världen av en anledning. Du vet hur de funkar.
Man kan inte bry sig om folk och pengar på samma gång.
Det har varit klinikens hörnsten.
Ja, och jag vet att det inte vore enkelt,
men det bästa för samhället kanske är…
Är att vi jobbar ihop.
Vad menar du med "ihop"?
Han och jag pratade om ett eventuellt partnerskap.
Pratade?
Har du diskuterat det utan mig?
Jag har inte sett dig på hela dagen. Vi pratar nu.
Jag trodde att det var vi mot världen.
-Det är det. -Skitsnack.
Jag kämpade med näbbar och klor för dig och ditt arv,
och du gav upp kampen utan att ens prata med mig först.
Du visste precis vad du gjorde, och du gjorde det ändå.
-Det är inte rättvist. -Inget av det här är rättvist!
Klinikens framtid är nu i dina händer.
Och medan du funderar på det
kan du sova där ikväll.
Okej, jag pratade precis med dr Hayes.
Han och Doc pratade med hjärtinstitutet på barnsjukhuset i Los Angeles.
De har gått med på att utföra operationen.
Det är väl bra?
Jag menar, de är bäst i landet.
Okej.
Men de vill agera snabbt.
Hur snabbt?
De vill att vi kör till LA imorgon bitti.
Vi framkallar värkarbetet på Cedars.
Jag jobbade och får fortfarande förlösa barn där.
Sen flyttar de honom till barnsjukhuset och utför ingreppet där.
Imorgon?
Ja.
Vad tycker du?
Okej.
Vi gör det.
Hope?
Jag har nåt till dig.
Här.
-Vad är det? -Min pappa.
Jag kan inte kasta bort honom. Ni kan få varandra.
Vad fan har flugit i dig?
Vernon ska samarbeta med Grace Valley.
Trots alla mina ansträngningar, och allt det kommer att betyda för staden,
förrådde han mig.
Vad är det, är jag en idiot?
Nej, du är ingen idiot.
Förklara då varför det här har hänt tre gånger i mitt liv,
där männen jag älskade mest lurade mig, inklusive min egen pappa.
Han lurade dig inte.
-Sluta försvara honom. -Hope.
Det är inte som du tror.
Inte? Upplys mig.
Jag kan inte.
Jag lovade Mac.
Du kan be om hans tillåtelse.
McCrea Timber var dömt att falla.
Va? Vad pratar du om?
Din pappa drog på sig så stora skulder
att han inte kunde slå ut de större företagen.
Det låg på sin dödsbädd.
Och han sa inget på grund av sin stolthet.
Han visste att du skulle kämpa för det.
Och han visste att du skulle följa med skeppet ner.
Han älskade dig för mycket för att låta det ske.
Han älskade dig så mycket.
Varför sa han inte bara det?
-Varför gjorde inte du det? -Jag visste att han hade rätt.
Och jag älskade dig jag med.
Det gör jag fortfarande.
Ja, du är en duktig pojke.
Ja.
Hej.
Du.
Jag säger bara hejdå.
Ja.
Är allt bra?
Ja.
Ja, det är glädjetårar.
Han kommer att få ett fint liv här.
Det vet jag.
Det får han.
Ja.
Okej, vi åker.
Du är uppe tidigt.
-Jag kunde inte sova. -Varför?
Jag kan inte sluta tänka på dig.
Jag vet att du sa att du måste jobba,
men du måste även äta. Så, vad säger du?
Vill du komma förbi ikväll, på middag?
Jag har saknat det. Jag säger…
-Ja. -Perfekt, vi ses då.
AKUTMOTTAGNING
Hej.
Vi har Marley Thurston.
Kirurgen är här. Han ville prata med er alla först.
-Jag hämtar honom. -Tack.
Okej.
Så?
Hur är det att vara här?
Jag vet inte. Det är som att återvända till high school.
Alla gamla känslor kommer tillbaka som om de aldrig försvann.
Marley Thurston?
-Mel? -Eli?
Va…
-Vänta, du… -Blev gammal?
-Nej. -Ja.
Du, å andra sidan, har inte åldrats en dag.
Förlåt, känner ni varandra?
Minns du läkaren jag berättade om, från Nurses Beyond Borders?
Den arroganta som du blev kär i?
Arrogant, va?
Men älskvärd.
Jack.
Eli, det här är min man, Jack.
-Angenämt. -Detsamma.
-Så du vet, det var för en livstid sen. -Det är tydligt.
Bra, så jag tar och börjar om.
Jag är dr Eli Kelly,
pediatrisk kardiothorax-kirurg från barnsjukhuset.
Jag har vigt mitt liv åt att hjälpa familjer som era.
Jag har upplevt det här och utfört operationen fler gånger än jag kan räkna,
och jag är rätt bra på att räkna.
Så, superoinferior ventricles är allvarligt.
Jag kan komma med en mängd statistik, diagram och läkarsnack
som skulle göra det mer lättsmält,
men när det är ens eget barn är diagnosen svår att acceptera.
Så, jag ska vara ärlig.
Det kommer att bli svårt.
Det kan jag lova er.
Kanske en av de svåraste sakerna ni har varit med om.
Men den andra saken jag kan lova er
är att jag kommer rädda ert barns liv.
Tack.
UTKÖPSAVTAL
Här är han!
Ja.
Han är så vacker!
Gå.
Gå och träffa din son.
Tack.
Hej, kompis.
-Hej. -Hallå där.
Hej.
-Jag älskar dig så mycket. -Jag älskar dig.
Hej.
-Vi borde gå. -Hej.
Okej.
-Stanna hos honom. Jag kommer. -Okej.
Okej.
Hej.
-Vänta! -Är du hans sköterska?
Jag är hans mamma.
Hej.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson